‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- מגרש הובה בובה, "בייבי היומנז" -‬
‫- קדימה, "בייביז"! -‬
‫קדימה, "בייבי היומנז"!‬
‫את מוכרחה לטעום‬ ‫תפוח אדמה אפוי בסגנון שיקגו.‬
‫למה הכל כאן מוכרח להיות‬ ‫"בסגנון שיקגו"?‬
‫הבנו, אנחנו בשיקגו.‬
‫נו, פשוט תטעמי את זה.‬ ‫-תראה את זה.‬
‫מזלג וסכין עטופים בנפרד.‬
‫כמה פלסטיק!‬
‫כן.‬
‫או ששיקגו "בייבי היומנז" שייכים‬ ‫לאחיו של מנכ"ל "פלסטיקו",‬
‫ולכן אנחנו שותפים לעברה‬
‫במזימת הלבנת הכספים המשפחתית הזו שהיא,‬
‫דרך אגב, הורגת את כדור הארץ.‬
‫אבל מה אפשר לעשות, נכון?‬
‫- דיאן, בסגנון נוגדי דיכאון -‬
‫- פרק ראשון -‬
‫- נקניקיות שעשויות מפרות -‬
‫בוקר טוב, יפהפייה.‬
‫רוצה ללכת לנסות ללכת למוזאון בסגנון שיקגו?‬
‫הייתי שמחה, אבל אני ממש מוכרחה‬ ‫לעבוד על הספר שלי. בפעם הבאה.‬
‫יופי! הצעתי את ההצעה הרומנטית שלי,‬ ‫הייתי חבר טוב רשמית.‬
‫אלך עכשיו לסלון ואשחק משחקי וידאו כל היום.‬
‫- פרק ראשון -‬
‫- טסקיו -‬
‫- בוג'ק הורג -‬
‫- הוליוו -‬
‫שלום, אני דיאן,‬
‫ואני נערה צעירה שגרה בבוסטון‬ ‫ומאז שהייתי כזו,‬
‫רציתי לכתוב דברים טובים שהם טובים,‬
‫זה לא טוב, לתקן את זה אחר כך.‬
‫דיאן, כאבא שלך, אני לא תומך בך בכלל.‬
‫לחשוב על דוגמאות להיעדר התמיכה של אבא.‬
‫טוב, כן. וגם, הבנות מהתיכון.‬
‫שלום, אני כריסי קיטינג.‬
‫את יכולה להשתמש בשם האמיתי שלי?‬
‫תבדקי אם בסדר להשתמש בשם האמיתי שלי.‬
‫בכל אופן, הייתי כלבה של ממש אלייך,‬
‫אבל עכשיו אולי את מבינה שגם בי התעללו?‬
‫משהו מזה מעניין?‬ ‫-היי, היי.‬
‫תכניסי אותי לספר. זוכרת את קערת הסלט הזו?‬
‫ואני שברתי את הקערה!‬
‫תעני לטלפון שלך.‬
‫ואני הדבקתי אותה חזרה בזהב,‬
‫כי קראתי כתבה על אמנות הקינצוגי היפנית!‬
‫אבל היא התפרקה שוב.‬ ‫-היא התפרקה כל הזמן, כמו הנישואים שלנו!‬
‫זה משהו? משהו מזה הוא משהו?‬
‫דיאן, תעני לטלפון שלך.‬ ‫אני מתקשר אלייך עכשיו.‬
‫מה?‬
‫- פיצה ספונפול -‬
‫שלום?‬ ‫-שלום, דיאן.‬
‫אם היית אומר לתלמידיי המחורבנים‬ ‫לערוך פה ערב סצנות‬
‫בסוף הסמסטר, היית באה לראות אותו?‬
‫זה בטוח יהיה גרוע,‬
‫אז אני רוצה למלא את החדר‬ ‫בפרצופים ידידותיים.‬
‫כשאתה משווק את זה ככה, איך אפשר לסרב?‬
‫איך הולך עם הספר?‬
‫האמת שאני כותבת אותו בקניון ברגע זה.‬ ‫-למה את כותבת בקניון?‬
‫לא הצלחתי להתרכז בבית וזה המקום היחיד‬
‫שבו אני יכולה לשבת לעבוד במשך עשר שעות.‬
‫אני יכולה לאכול צהריים, להתבונן באנשים,‬
‫והכול מבלי שאצטרך לסבול את מה‬ ‫שאנשי שיקגו מכנים "אביב".‬
‫שיקגו, 49 מעלות הן לא אביב,‬
‫הן החצי הלא-לאשיי של להקת בנים.‬ ‫-מה?‬
‫ארבעים ותשע, חצי מ-98?‬
‫דיאן, אל תנסי את החומרים שלך‬ ‫בשיחה יום יומית.‬
‫גם האווי מנדל היה עושה את זה.‬ ‫כאילו, באמת, האווי?‬
‫פשוט הייתה לך כפפת גומי בכיס במקרה?‬
‫כל שעליי לעשות עכשיו‬ ‫הוא באמת לכתוב את הספר שלי.‬
‫יש לי המון סיפורים לספר,‬
‫אבל אני לא מצליחה להבין איזה ספר זה.‬
‫תכניסי לשם סיפורים עליי?‬
‫נראה לי שכתבתי עליך מספיק.‬ ‫-אבל אף אחד לא טוב בזה כמוך!‬
‫אני בטוחה שמישהו יספק את הסחורה.‬
‫- מזללת "ראטלסנייק", כביש 64 -‬
‫בקסטר, יקירי, יש לי רק רגע‬ ‫לעדכן אותך בהתקדמות‬
‫במסע הצלב של פני קרסון.‬
‫עד כה, יצרנו קשר‬ ‫עם שלוש מבין ארבע הפני קרסוניות‬
‫שרשומות בניו מקסיקו.‬
‫בקסטר, אין מקום שהייתי מעדיפה להיות בו‬ ‫מאשר בשיט ירח הדבש שלנו ל"אנג'וגה",‬
‫אבל איני יכולה לעצור כעת.‬
‫אנחנו מחפשים את פני הרביעית,‬ ‫ואם ירצה האל, היא תביא את המזל.‬
‫היי.‬
‫סליחה, לא התכוונתי אליך. פייג'!‬
‫נשיקות, בקסטר יקירי,‬ ‫נראה שמצאנו את האיילה שלנו.‬
‫טוב. ספר, קדימה.‬
‫אני גדלה בעיר בוסטון כי אבא שלי,‬
‫שמעולם לא הייתי קרובה אליו,‬ ‫גר בבוסטון.‬
‫זו לא אנגלית תקנית, אתקן את זה אחר כך.‬
‫מבוסטון, אני.‬
‫טוב, אתה לא מבוסטון, אבל כן.‬
‫שיהיה לבינתיים.‬ ‫-בוסטון לנצח.‬
‫כדי להבין באמת איך זה לגדול בבוסטון,‬
‫צריך לחזור 250 שנים בזמן,‬ ‫למסיבת התה של בוסטון.‬
‫מיסוי ללא ייצוג הוא לא צודק בטירוף, אחי!‬
‫אחי, תראה. אני טובל שקיקים בנמל.‬
‫לא נכון!‬
‫קדימה, "פאטס"! לא קשור.‬ ‫-תפסיקו.‬
‫אם מסיחים את דעתי.‬ ‫-למה את לא יכולה להתרכז?‬
‫מה הבעיה עם הראש שלך, דידי?‬
‫הרעיון שמאחורי אמנות הקינצוגי היפנית‬
‫הוא שסדקים בחפץ הם חלק מההיסטוריה שלו.‬
‫מה הקשר?‬ ‫-אנחנו צריכים להסתכל על הטראומה!‬
‫אנחנו לגמרי צריכים להסתכל על הטראומה.‬
‫מה?‬ ‫-יש מבצע אביב.‬
‫ארבעים אחוזי הנחה.‬
‫שמעת שהמאבטחים עדיין לא הצליחו לגלות‬ ‫מי גונב ארנקים? כאילו...‬
‫נתערב על החיים שלי שזו הזקנה, דבון,‬ ‫מעגלת מסלסלי השיער.‬
‫אלוהים, כן, התאוריה הזו מפלצתית, אייבי.‬
‫סליחה? מצטערת.‬ ‫-אנחנו סולחות לך.‬
‫את מכירה את הסיפור על גמברלי, נכון?‬ ‫מה מצאו בארונית שלה?‬
‫ספרי לי.‬ ‫-זה היה...‬
‫התכוונתי, "סלחו לי, אני צריכה מידה אחרת",‬
‫אבל אני לא מוצאת מספר על התווית?‬
‫אנחנו לא רואים מידות פה ב"טראומה".‬ ‫-טוב, אבל את יכולה לעזור לי?‬
‫בטח, נראה לי שיעזור אם תביני‬
‫למה את צריכה להצמיד מספר לגוף שלך‬ ‫ותיתני לי לחזור לתעלומה הזו.תודה.‬
‫שלום?‬
‫אלוהים, היא כאילו עונה לשיחת טלפון.‬
‫דיאן!‬
‫חדשות נהדרות!‬
‫"אב יום הולדת" עלתה אתמול לאוויר‬ ‫עם מדרוג של 0.006,‬
‫שהוא להיט הרשת הגדול ביותר‬
‫מאז שממציאת הבושם בניחוח דם‬
‫הופיעה ב"כרישים" והורידו לה את היד בנשיכה.‬
‫נהדר!‬
‫בינתיים, החברה שלי רצה כמו מכוניות מירוץ.‬
‫"מכוניות מירוץ" הוא שם גנאי?‬
‫מותר להגיד "מכוניות מירוץ"?‬ ‫-אבדוק זאת.‬
‫ועכשיו כשטוד שומר על התינוקת,‬ ‫איזון החיים-עבודה שלי מדויק.‬
‫התקשרת רק כדי להשוויץ?‬ ‫-חשבתי על זה,‬
‫מה יהפוך את איזון החיים-עבודה שלי‬ ‫למדויק עוד יותר?‬
‫ואז הבנתי, עוד עבודה!‬
‫ולכן חשבתי להתקשר ולבדוק מה שלום הספר שלך.‬
‫אני עדיין מנסה להבין מהו ה"זה"‬ ‫של כל העניין, את יודעת?‬
‫עברה חצי שנה.‬ ‫-טוב, נראה לי שהוא על...‬
‫טראומה.‬ ‫-טראומה?‬
‫או... נזק.‬
‫את יודעת, הקערות שנשברות‬
‫ואז ממלאים את הסדקים בזהב‬ ‫ואז הן יפות עוד יותר?‬
‫אולי זה ככה, את יודעת?‬
‫כאילו, לכולנו נגרם נזק,‬
‫אבל זה נזק טוב, כי הוא הופך אותנו יותר‬ ‫למי שאנחנו. זה משהו?‬
‫כן, נזק טוב. אני אוהבת את זה.‬
‫תשלחי לי את העמודים ונשלח אותם להוצאה.‬
‫טוב, אבל אין סיבה למהר?‬
‫טוב, אבל, לא. תמהרי.‬
‫מה בשבילך?‬
‫מידע עם תוספת גילוי בצד.‬
‫זה סוג של פסטה?‬
‫וגם מים. אני מיובש.‬
‫למעשה, אולי תקפיאי את המים האלה‬ ‫בצורת קובייה,‬
‫ותשימי אותם בבורבון?‬
‫אנחנו מנסים לזהות שותפה של שרה לין.‬
‫שרה לין? זה קשור לבוג'ק?‬
‫האם זה קשור לבוג'ק?‬
‫אני לא יודעת מה אתם מחפשים,‬ ‫אבל אני לא יודעת על זה כלום.‬
‫טוב? לא ראיתי את בוג'ק כבר שנים,‬ ‫או את שרה לין.‬
‫אבל ראית אותם?‬
‫אני הולכת לשאול במטבח על הפסטה שלך.‬
‫בוג'ק?‬
‫רגע, זה הבחור מדוח המשטרה,‬
‫שמצא את הבחורה המתה בפלנטריום.‬
‫כן?‬ ‫-מצא את הבחורה המתה.‬
‫את מריחה את מה שאני מריח?‬
‫אם הוא היה איתה גם בפגישת האלכוהוליסטים...‬
‫למה הוא לא אמר את זה לשוטרים?‬ ‫מה הוא מסתיר?‬
‫אתה נשמע הגיוני יותר ממכונת פריטה.‬
‫אפרופו היגיון, מה קרה לפני?‬
‫אלוהים! הסקופ שלנו בורח בחריקת גלגלים!‬ ‫-מהר, מהר, מהר! מוכרחים להישאר מעודכנים!‬
‫"אם כך, במובן מסוים, קערת הסלט הזו‬ ‫הייתה אני, והסדקים... גם היו אני..."‬
‫זה גרוע, אני מצטערת.‬ ‫-זו טיוטה ראשונה.‬
‫אני לא זוכרת מה קרה מתי‬ ‫ודעתי מוסחת כל הזמן.‬
‫זה בגלל התרופות. זה מה שחששתי שיקרה.‬
‫אך זה לא שווה את זה?‬ ‫את מרגישה הרבה יותר טוב, לא?‬
‫אני מרגישה קלילה יותר, וצלולה יותר,‬ ‫אבל גם מעורפלת מאוד.‬
‫את מרגישה גם צלולה וגם מעורפלת?‬ ‫איך זה אפשרי בכלל?‬
‫אני לא יודעת. בגלל הערפל.‬ ‫-תתמידי בזה.‬
‫בכתיבה או בערפל?‬ ‫-גם וגם.‬
‫טוב, תתחילי מההתחלה.‬
‫אני תינוקת.‬
‫שלום, תינוקת!‬
‫לא נהדר לגדול בבית נוח‬ ‫של המעמד הבינוני-העליון,‬
‫מוקפת באהבה?‬
‫אבל לא גדלתי מוקפת באהבה. זו הבעיה.‬
‫היית בסדר! תני לי דוגמה אחת‬ ‫לכך שהייתי אבא גרוע.‬
‫טוב! מה עם כשהכרחת אותי‬ ‫להפסיד ב"בוגל" בכוונה,‬
‫כדי שהאחים שלי יחשבו שהם, ואני מצטטת,‬ ‫"חכמים יותר מבת בטירוף."‬
‫זה כל מה שיש לך?‬ ‫-יש לי עוד דברים!‬
‫היה הרבה חרא. כל הזמן!‬ ‫אני פשוט לא יכולה להביע...‬
‫זה הספר שלך? סתם תלונות שלך?‬
‫- דיאן הבכיינית -‬
‫כקהל היעד שלך, עוד לא התמכרתי.‬
‫אתה לא קהל היעד שלי.‬
‫הספר הזה כאילו משעמם אותי, דיאן.‬
‫שמעת את הסיפור על גמברלי, נכון?‬
‫מה שמצאו בארונית שלה?‬ ‫-אלוהים, ספרי לי.‬
‫זה היה פתק מהגנב, שכתוב בו‬ ‫איפה כל הארנקים מוחבאים.‬
‫מה? מה זה?‬ ‫אני מנסה לכתוב על טראומת הילדות שלי.‬
‫מי את?‬ ‫-אני אייבי.‬
‫אמי ואני עברנו לשיקגו‬ ‫מדרום קליפורניה לא מזמן.‬
‫מה? לא. אני לא יכולה...‬
‫אבא שלי מת והיינו צריכות לפתוח דף חדש.‬
‫אני עוד לא ממש מבינה את שיקגו,‬ ‫והחורף פה קר בטירוף,‬
‫ולכן אני מבלה הרבה בקניון.‬
‫כיף בקניונים!‬
‫או "מפלצתיים", שהוא הסלנג‬ ‫שצעירים כמוני משתמשים בו.‬
‫את אייבי טראן, נכון?‬ ‫-אייבי טי, זו אני!‬
‫אני צריך עזרה.‬
‫מישהו גונב אוברולים‬
‫מה"בייבי הול" שבקומה הרביעית,‬
‫ואם לא אגלה מי עשה זאת,‬
‫המנהל שלי יתלה את הראש שלי על הקיר!‬
‫כן, מנהלים יכולים להיות מעצבנים מאוד.‬
‫אקבל את החקירה.‬
‫וגם, אני וייטנאמית-אמריקנית.‬ ‫-מפלצתי.‬
‫"אייבי טראן, בלשית מתחם ההסעדה"?‬
‫טוב, אני אוהב את זה. זה קליל.‬
‫הספר שלי אמור להיות חיבור מעמיק על נזק,‬
‫אבל אני לא מסוגלת להגיע‬ ‫אל הנזק של עצמי אפילו. אני יותר מדי...‬
‫מסטולה מדובדבני-שטות.‬ ‫-מהם דובדבני-שטות, לעזאזל?‬
‫אני צריכה להגיע למקום אפל,‬ ‫ואני לא מצליחה להגיע לשם.‬
‫כשאני איתך, כשאנחנו יוצאים,‬ ‫אני מרגישה טוב, אני מרגישה שמחה,‬
‫אבל ברגע שאני מתיישבת לכתוב...‬
‫היה לך קשה לכתוב את הספר הזה‬ ‫כשהיית בדיכאון,‬
‫וקשה לך עכשיו כשאת לא בדיכאון.‬
‫יכול להיות שאת פשוט...?‬
‫מה? שאני פשוט סופרת מחורבנת?‬ ‫-לא.‬
‫שאת פשוט לא רוצה לכתוב את הספר הזה.‬
‫אבל אני כן רוצה. זה פשוט קשה.‬
‫אבל זה אומר שזה שווה את המאמץ.‬ ‫דברים טובים הם קשים.‬
‫אני לא כותבת‬ ‫את "תעלומות הקניון של אייבי טראן"!‬
‫למה לא?‬ ‫-גאי, בחייך.‬
‫לא, בחייך את.‬ ‫-בחייך אתה!‬
‫דיאן, אגיד לך את מה שאני תמיד אומר‬ ‫לחברתי הטובה איילין.‬
‫אל תעשה את זה.‬ ‫-איילין, בחייך.‬
‫- אנימל פארמסי -‬
‫עוד תרופות, בבקשה!‬
‫שלום?‬
‫הצגתי את הספר שלך לפני החברה‬ ‫של בראד פיט, "פלאן בי",‬
‫וגם לחברה של קרייג ביירקו, "פלאן סי".‬
‫הם מתלהבים מאוד מהעיבוד לסרט.‬
‫איזה עיבוד לסרט?‬
‫בחיי, לא יודעת, עיבוד חדש של רובין הוד.‬
‫לא, דיאן, העיבוד של הספר שלך!‬
‫איזה ספר?‬
‫בעצם, במחשבה שנייה, סרט רובין הוד חדש‬ ‫נשמע לא רע. ג'ודה!‬
‫אולי מנקודת המבט של העלמה מריאן?‬ ‫-בבימויה של סופיה קופולה?‬
‫אשיג את הסוכן של רבקה פרגוסון.‬
‫את עדיין איתי בטלפון!‬
‫נכון. העיר ממש מגיבה להצעה שלך על נזק.‬
‫זו לא הייתה הצעה!‬
‫תארי לעצמך, כל הדיאניות הקטנות שם בחוץ,‬
‫רק מחכות לראות את הסיפור שלהן‬ ‫על המסך הגדול,‬
‫במהלך הרצת קבלה-לאוסקר קצרה‬ ‫בניו יורק ובלוס אנג'לס.‬
‫את לא חושבת שזה עצוב מדי, נכון?‬
‫לא יהיה עדיף אם אכתוב משהו קליל יותר?‬
‫דיאן, עצוב הוא הקליל החדש.‬ ‫חוץ מזה, העצוב הוא מה שהופך את זה לשלך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן! כולם מתלהבים מאוד.‬
‫אבל הם רוצים לראות עמודים.‬
‫תעשי את מה שאת עושה‬ ‫ותשיגי לי את העצוב הזה!‬
‫סופיה חזרה אליי עכשיו.‬
‫היא תפוסה בשנה הקרובה,‬
‫כי היא מפתחת גרסה ל"פיטר פן"‬ ‫מהשקפתה של ונדי‬
‫ורבקה מפיקה מיני-סדרה על לוקחת-הכרטיסים‬
‫בקולנוע שבו ירו בהורים של באטמן.‬
‫זה ממש מעצים. דיאן, אני צריכה לסיים.‬
‫נו-ין?‬
‫אף אחד?‬
‫שלום, אימא.‬ ‫-שלום, פן.‬
‫מה קרה?‬ ‫-לא כלום, רק חשבתי לקפוץ לביקור.‬
‫אסור לבחורה לבקר את אימא שלה?‬ ‫למה את חוקרת אותי?‬
‫לאט-לאט. תנשמי.‬
‫קרה משהו בעבודה.‬
‫משהו?‬
‫או מישהו... אים?‬
‫עקבתם אחריי הביתה?‬
‫אם לא רצית שיעקבו אחרייך‬
‫היית צריכה להיות חשאית יותר‬ ‫עם האיתותים שלך.‬
‫גברת לא צריכה להכריז לכולם‬ ‫לאן היא הולכת.‬
‫כן, מי לימד אותך לנהוג?‬
‫אפשר לעזור לכם?‬ ‫-פייג' סינקלייר, עיתונאית נועזת.‬
‫ואני מקס!‬
‫טוב.‬
‫אנו חוקרים את הימים האחרונים של שרה לין,‬
‫ומנסים להגדיר ציר זמן.‬
‫אנחנו חושבים שייתכן‬ ‫שלבוג'ק הורסמן שלך היה חלק בזה.‬
‫אני חושבת שכדאי שתלכו.‬
‫טוב, היה שווה לנסות.‬
‫האמת שבאמת ראיתי את שרה לין.‬ ‫זמן קצר לפני שהיא מתה.‬
‫היה שווה מאוד לנסות.‬ ‫-היא באה לאוברלין. עם בוג'ק.‬
‫בוג'ק בא לאוברלין?‬ ‫-ומה קרה?‬
‫שום דבר. כלומר...‬ ‫-למה לא סיפרת לי?‬
‫ראיתי אותם ואמרתי לבוג'ק ללכת. זהו זה.‬
‫הם היו שיכורים?‬ ‫-בוג'ק לא שיכור אי פעם?‬
‫תסכימי לדבר לפרוטוקול?‬ ‫-לא, היא לא תסכים.‬
‫סלחו לנו, בדיוק עמדנו‬ ‫להתיישב לאכול ארוחת ערב.‬
‫את חושבת שבוג'ק שיכר את שרה לין?‬
‫פני.‬ ‫-אני לא ילדה, בסדר?‬
‫עלינו לספר להם על מאדי.‬ ‫-לא...‬
‫מי זו מאדי?‬
‫החברה הכי טובה שלי בתיכון.‬
‫בוג'ק גר פה והוא קנה לה אלכוהול‬
‫לפני נשף הסיום,‬ ‫ואז היא חטפה הרעלת אלכוהול.‬
‫סליחה, הוא גר פה?‬
‫מה זה, מסיבה? שכחתם להזמין את קייל?‬
‫אבא...‬ ‫-אני סתם צוחק. זו מסיבה עכשיו.‬
‫קייל, האנשים האלה מחברת תיקון המקררים,‬
‫ובדיוק אמרתי להם שהמקרר שלנו תקין לחלוטין,‬
‫והם היו בדרך החוצה.‬
‫אכן. אם תחשבו על עוד משהו,‬ ‫תתקשרו אלינו, בבקשה.‬
‫את יודעת, מקרר היינות באמת פועל די מוזר.‬
‫שני מקררים? תמסרו דרישת שלום לרוקפלרים!‬
‫אתה יכול להיות בשקט, בבקשה?‬
‫לא הצלחתי להירדם ואתה צועק עליי בשריקות.‬
‫אני סתם שורק, בסגנון שיקגו.‬
‫אל תשרוק. פשוט תהיה בשקט, בבקשה.‬ ‫אני צריכה לכתוב.‬
‫טוב, טוב. תמשיכי לכתוב.‬
‫שלום, איך הייתה הכתיבה?‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אמרת שתכתבי היום.‬
‫היום נגמר?‬
‫סתם חשבתי מחשבות...‬ ‫-את בסדר?‬
‫אלוהים! דיאן, מה קרה?‬ ‫-אני...‬
‫זה בסדר, קלעתי לעציץ.‬ ‫-לא לאסלה?‬
‫לא אכניס את הפרצוף שלי לאסלה שלך.‬
‫אל תהיה דוחה.‬ ‫-האסלה שלנו, מותק. דיברנו על זה.‬
‫הייתי צריכה לחשוב מהר. הלכתי על העציץ.‬
‫טוב, אבל הכיור או המקלחת?‬ ‫יש שם כל כך הרבה פתחי ניקוז.‬
‫מצטערת, אני צריכה לעבוד.‬
‫אולי תוכלי לחזור לישון ותוכלי לעבוד בבוקר.‬
‫לא, עכשיו. אני מוכרחה לסיים את זה.‬
‫אני בת 17. אני גרה בבוסטון.‬
‫קריסי קיטינג מתנהגת כמו כלבה.‬
‫זה מה שעשיתי? או שאולי זה הגיע לך?‬ ‫-זה הגיע לי.‬
‫הבעיה שלך היא שאת מאשימה‬ ‫אנשים אחרים כל הזמן, דידי.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-מי תינוקת טובה? לא את!‬
‫איפה העמודים שלי, דיאן?‬
‫אני צריכה עמודים למפורסמים היפים שלי,‬ ‫כמו סטוקרד צ'אנינג, טייטום אוניל,‬
‫פטריק הריסון ופורד פוקוס!‬
‫אני מנסה להישאר בפוקוס,‬ ‫אני מנסה להגיע לאמת.‬
‫אני חושב שאת מפחדת מהאמת.‬ ‫-כן.‬
‫הנזק שלך לא מעניין ואת לא ראויה לאהבה.‬
‫לא נכון!‬ ‫-בטח שכן!‬
‫את, את יודעת,‬
‫אחד מדימויי תרבות הפופ המטומטמים‬ ‫שאני משתמש בהם?‬
‫כי את מקסימה בהתחלה,‬ ‫אבל בסופו של דבר, די כבר!‬
‫את חושבת שאת קערת סלט יפה?‬ ‫מישהי פה מתנשאת.‬
‫פס ייצור, אם כבר. אני צודק?‬
‫את מאשימה את כולם בכל הבעיות שלך,‬
‫אבל את הגורם הקבוע היחיד פה.‬
‫קדימה, פאטס.‬ ‫-אתה צודק.‬
‫דיאן, מה קורה פה?‬
‫יש כבדות... על החזה שלי.‬
‫ואלה לא רק השדיים שלי, אף על פי שכן,‬ ‫השדיים שלי כבדים יותר.‬
‫דברי איתי.‬ ‫-הפסקתי לקחת תרופות.‬
‫למה?‬ ‫-כי אני איומה!‬
‫אני בן אדם מטומטם! זה מגיע לי!‬
‫לא, את לא בן אדם מטומטם,‬ ‫אבל את לא יכולה...‬
‫אני רוצה למות!‬ ‫זה הרבה יותר גרוע ממה שזה היה קודם.‬
‫את עוברת תסמיני גמילה.‬
‫אני צריכה לקחת תרופות לנצח עכשיו?‬ ‫איך אסיים את הספר שלי?‬
‫טוב, תשכחי מהספר לרגע.‬ ‫-אני לא יכולה!‬
‫זה כל מה שחשוב.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫אני מצטערת. אני מצטערת שאני כזאת מטומטמת.‬ ‫אני מצטערת.‬
‫זה בסדר, זה בסדר.‬ ‫פשוט קחי את הכדורים שלך, בסדר?‬
‫ואז, כשתתאזני, נוכל לדבר‬ ‫על האפשרות לנסות משהו אחר, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫אני רק רוצה להיות קערת סלט יפה.‬ ‫-את כבר קערת סלט יפה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-קצת יותר טוב היום.‬
‫ורציתי להגיד שאני מצטערת.‬ ‫-על מה?‬
‫לא יודעת. על "שהייתי דיאן"?‬
‫תפסיקי.‬ ‫-אני נותנת ללחץ להשפיע עליי.‬
‫אני צריכה להתקשר לפרינסס קרולין‬ ‫ולהגיד שאני צריכה עוד זמן.‬
‫כן, אבל לפני שתעשי את זה... אל תכעסי.‬
‫לא לכעוס על מה?‬
‫אם אספר לך, תכעסי?‬
‫לפי נימת השיחה הזו, אני משערת שסביר להניח.‬
‫טוב. אבל את צריכה לזכור‬ ‫שהיית במצב אפל מאוד,‬
‫והלחץ מפרינסס קרולין לא עזר.‬
‫חשבתי שאם אוכל להוריד אותה ממך‬ ‫לכמה ימים...‬
‫מה עשית?‬
‫- פרינסס קרולין: עבודה -‬
‫גאי, מה עשית?‬
‫שלחתי לה את העמודים‬ ‫של "אייבי טראן: בלשית מתחם ההסעדה".‬
‫מה?‬ ‫-אני מצטער, טוב?‬
‫קיבלתי החלטה מנהלית.‬ ‫-אתה לא מנהל!‬
‫קיבלתי החלטת חבר, בסדר?‬
‫קיבלתי החלטת "חברה שלי היא פקעת דיכאון‬ ‫מקיאה ומישהו צריך לקבל החלטה".‬
‫שלום? לא.‬ ‫-מתתי על זה!‬
‫אני מתה על הגיבורה, אני מתה על העולם,‬
‫אני מתה על כך שזה לא ספר הזיכרונות‬ ‫העצוב על חייך המשעממים.‬
‫מה קרה ל"עצוב הוא הקליל החדש"?‬
‫לא ידעתי שאת יכולה לכתוב דברים קלילים!‬ ‫את מוכרחה לסיים את זה.‬
‫אני על קוצים, ואני לא סתם אומרת את זה‬
‫כי אני גרה עם קיפוד.‬ ‫-תקשיבי...‬
‫לקולו של הכסף הזורם‬ ‫משוק הקניין הרוחני הבינוני? סגור!‬
‫הגנבתי את העמודים לכמה אולפנים.‬
‫יש לזה פוטנציאל לסדרה. פוטנ-דרה!‬
‫אבל מה שאני אומרת הוא שאין לזה,‬ ‫כי זה לא הספר שאני כותבת.‬
‫אני שומעת "אולי".‬ ‫-אני לא...‬
‫נריב בסגנון בוסטון עכשיו?‬
‫הנה תעלומה,‬
‫למה את כזאת עצובה כל הזמן?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-פשוט תהיי קלילה ומקובלת כמוני.‬
‫אני לא יודעת איך.‬ ‫-בטח שאת יודעת!‬
‫אני חכמה ובעלת נפש חופשייה, וקצת לגלגנית,‬
‫אבל לא עד כדי כך שזה דוחה.‬
‫יש לי נקודות תורפה כמו לכולם,‬ ‫אבל רק מספיק כדי שיהיה קל להזדהות איתי.‬
‫ככה צריך להיות.‬ ‫-זה לא כזה קל.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אבל לא היה נחמד אם זה היה?‬
‫איפה פרינסס קרולין?‬
‫היא ביקשה שנשמור לה מקום.‬ ‫את עדיין עובדת על ספר הזיכרונות?‬
‫ובכן, סיפור מצחיק לגבי זה...‬
‫אני אוהב שסיפורים מתחילים ככה!‬ ‫את צריכה להוסיף את זה לספר שלך.‬
‫שלום.‬
‫תודה. זה נחמד מאוד. תודה.‬
‫ברוכים הבאים‬ ‫ל"ערב סצנות אמריקניות מודרניות".‬
‫סלחו לי.‬
‫אנחנו מוכרחים לדבר.‬
‫דיאן! אל תהיי גסת רוח כלפי השחקנים.‬
‫זה יהיה שיא הקריירה של רובם.‬
‫בכל אופן, נתחיל מסצנה‬ ‫מ"אמריקה האמיתית" של סאם רועה-גרמני.‬
‫שאר, את מוכרחה לבוא לכאן!‬
‫הפרק הזה של "אב יום הולדת"‬ ‫הוא פרק של כל הזמנים!‬
‫פני.‬ ‫-רציתי לקחת משהו.‬
‫אני מרגישה לא טוב‬ ‫עם מה שקרה עם העיתונאים האלה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-לא סיפרנו להם... הכול.‬
‫ניסיתי לזרוק אותה, אבל לא הצלחתי.‬
‫אני יודעת שזה דפוק,‬ ‫אבל אני חושבת שאני נראית טוב פה.‬
‫את נראית נהדר.‬
‫לא נראה לי שזו הסיבה היחידה‬ ‫ששמרתי את התמונה, אימא.‬
‫הכול מבלבל מאוד.‬
‫שארלוט! אב יום הולדת נתקע בשנה מעוברת!‬
‫איך הוא ישתחל מזה הפעם?‬ ‫-עוד רגע, מותק!‬
‫קרו לנו דברים, טוב?‬ ‫והוא עדיין מסתובב אי שם.‬
‫פני...‬ ‫-אם נוכל להפיץ את הבשורה,‬
‫אם אנשים יידעו...‬ ‫-לא ידברו רק עליו בכתבה.‬
‫ידברו גם עלייך ועליי, על הטעויות שעשינו,‬
‫הטעויות שאני עשיתי,‬ ‫שלא אסלח לעצמי עליהן לעולם.‬
‫אבל אם נוכל לעזור לאנשים אחרים,‬
‫זה יהיה בשביל משהו, את יודעת?‬
‫זה לא יהיה סתם משהו שצריך‬ ‫להרגיש רע בגללו לנצח.‬
‫את לא יודעת מה יקרה עם הכתבה‬ ‫ברגע שהיא תפורסם.‬
‫אין לך שליטה על זה,‬
‫ובדיוק הצלחת להשתלט על התקפי החרדה שלך.‬
‫אני יודעת, אבל...‬
‫אני אוהבת את העובדה שאת רוצה לעשות את‬ ‫הדבר הנכון, אבל תחשבי על זה, בבקשה, בסדר?‬
‫רק תני לזה כמה ימים,‬
‫ואז, אם עדיין תרצי לדבר איתם,‬ ‫תוכלי להתקשר אליהם.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫את רוצה להישאר ולצפות ב"אב יום הולדת"?‬
‫לישון פה?‬ ‫-לא, כדאי שאלך.‬
‫טוב. כן. אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫זה קו התאריך הבין לאומי?‬
‫אל תעבור את קו התאריך הזה, אב יום הולדת!‬
‫כי אז זה לא יהיה יום ההולדת שלך יותר!‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫קדימה, טוד. בוא נלך.‬
‫אבל אני רוצה לראות‬ ‫אם יש סצנה אחרי כתוביות הסיום.‬
‫נדבר בקרוב, דיאן.‬ ‫-חכי רגע.‬
‫פרינסס קרולין.‬
‫פרינסס קרולין, חכי.‬
‫אני מבינה שאת מנסה לעזור,‬
‫בדרכך הלוחצת והמרוכזת בעצמה.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל לא ארצה לכתוב סדרת בלשים בדיונית‬ ‫ברמה בינונית.‬
‫אבל אני חושבת שאת רוצה,‬
‫כי כשקראתי את זה, ראיתי שאת נהנית.‬
‫כן, אבל אני לא כותבת ספר כדי ליהנות.‬
‫אם לא אכתוב את ספר החיבורים שלי כעת,‬ ‫לא אכתוב אותו לעולם!‬
‫אז מה? אל תכתבי ספר חיבורים.‬
‫אני מוכרחה!‬ ‫-למה?‬
‫כי אם לא אכתוב אותו, פירוש הדבר‬ ‫יהיה שכל הנזק שנגרם לי‬
‫אינו נזק טוב, הוא סתם נזק.‬
‫לא ייצא לי מזה כלום,‬
‫וכל שנות האומללות שלי היו לחינם.‬
‫הייתי יכולה להיות מאושרת כל הזמן הזה,‬ ‫ולכתוב ספרים על בלשיות צעירות‬
‫ולהיות עליזה ומקובלת‬ ‫ושיהיו לי הורים טובים,‬
‫זה מה שאת אומרת? בשביל מה היה הכול?‬
‫אני...‬
‫אני לא יודעת, דיאן.‬
‫אני רק יודעת שהספר הזה,‬ ‫על הבלשית הצעירה הוא קליל.‬
‫אהבתי אותו.‬
‫אהבתי לחשוב שהבת שלי‬
‫תוכל לגדול בעולם עם ספרים כאלה,‬
‫או אם הבת שלי לא תאהב לקרוא,‬ ‫היא תסתפק בעיבוד קולנועי רווחי.‬
‫כשאני הייתי ילדה קטנה, חשבתי שהכול,‬
‫כל ההתעללות וההזנחה,‬ ‫עשו אותי מיוחדת איך שהוא.‬
‫והחלטתי שיום אחד, אכתוב משהו‬
‫שיגרום לילדות קטנות כמוני להרגיש פחות לבד.‬
‫ואם אני לא יכולה לכתוב את הספר הזה...‬
‫אם כך... אולי תכתבי את הספר השני.‬
‫אולי גם הספר הזה עושה את זה.‬ ‫-כן?‬
‫פרינסס קרולין?‬ ‫-אילו עיתונאים?‬
‫בוג'ק?‬
‫שארלוט, אני נשבע‬ ‫שאני לא יודע על מה את מדברת.‬
‫היי, בן אדם. מופע נהדר.‬ ‫-מה?‬
‫אוי לא!‬
‫בוג'ק!‬
‫תרגום כתוביות: ענת שפירא‬