EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
BABY HUMANS HEM HEJA BABIES!
Kom igen, Baby Humans!
Smaka på en Chicagostil-potatis.
Varför måste allt vara Chicagostil här? Vi fattar. Vi är i Chicago.
-Kom igen. Smaka bara. -Titta här.
Kniv och gaffel har egna förpackningar. Så mycket plast.
Ja. Hoppsan.
Chicago Baby Humans ägs av Plasticos vd:s bror
och vi är delaktiga i hans incestuösa pengatvätt som dödar planeten.
Men vad kan man göra?
DIANE, ANTIDEPP-STIL
KAPITEL 1
HUNDAR GJORDA AV KOR
God morgon, snygging.
Ska vi gå till ett Chicagostil-museum?
Det låter kul men jag måste jobba på min bok. En annan gång.
Bra. Jag försökte vara romantisk så jag är en bra pojkvän.
Nu kan jag gå till vardagsrummet och spela tv-spel.
KAPITEL 1
Hej. Jag heter Diane och jag är en ung tjej som bor i Boston.
Sen jag var liten har jag velat skriva bra saker som är bra,
det här är inte bra, fixa det senare.
Diane, jag är din pappa och jag stöttar dig inte.
Kom på exempel där pappa inte stöttade mig.
Okej, ja. Och tjejerna från high school.
Jag heter Krissy Keating. Får du använda mitt riktiga namn?
Kolla om du får använda mitt namn. Och jag var bitchig mot dig
men nu inser du kanske att jag blev mobbad med?
-Är nåt av det intressant? -Hör du!
-Skriv om salladsskålen jag gav dig. -Och jag hade sönder den.
Svara i telefon.
Och jag limmade ihop den med guld,
för jag läste en artikel om den japanska konsten kintsugi!
-Och den gick sönder igen. -Den gick sönder som vårt äktenskap.
Är det nåt? Är nåt av det här nåt?
Diane. Svara. Jag ringer dig nu.
Va?
EN SKED MED PIZZA
-Hallå? -Hej, Diane.
Om mina kassa elever spelar upp scener i slutet av terminen, vill du komma?
De suger, så jag vill ha vänliga ansikten i publiken.
-Hur kan jag motstå det? -Hur går det med boken?
-Jag skriver i gallerian. -Varför där?
Jag kunde inte fokusera hemma och här kan jag jobba i tio timmar.
Jag kan äta och titta på folk
utan att uthärda det Chicagobor kallar för "vår".
Chicago, 49 grader Fahrenheit är inte vår!
-Det är ett halvt pojkband. -Va?
49! Hälften av 98 Degrees?
Testa inte ditt material i ett normalt samtal.
Howie Mandel gjorde det med. Allvarligt?
Råkade du bara ha en gummihandske i fickan?
Allt jag måste göra nu är att skriva min bok.
Jag har så mycket att berätta men jag kan inte lista ut vad boken är.
Ska du skriva om mig?
-Jag har skrivit nog om dig. -Men ingen är lika bra på det.
Nån kommer nog att klara av det.
ROUTE 64 OCKSÅ EN BRA VÄG
Baxter, jag måste uppdatera dig om framstegen i Penny Carson-korståget.
Vi har kontaktat tre av de fyra Penny Carson som bor i New Mexico.
Baxter, jag vill så gärna vara på vår smekmånad till Unjuga,
men jag kan inte sluta nu.
Vi letar efter den fjärde Pennyn som kan vara den rätta.
Hallå.
Förlåt, jag menade inte dig. Paige!
Puss, Baxter. Vi verkar ha hittat vår hjort.
Okej. Boken, nu kör vi.
Jag växer upp i Boston, för min pappa som jag aldrig stod nära, bor där.
Dålig grammatik. Jag fixar det sen.
Mig från Boston.
Du är inte från Boston, men ja.
-Strunt samma. -Beantown.
För att förstå hur det är att växa upp i Boston
måste man färdas 250 år bakåt till Tebjudningen i Boston.
Beskattning utan representation är så orättvist, mannen!
Mannen, kolla. Jag teabaggar hamnen.
Vad grymt!
-Heja Pats. Orelaterat. -Sluta. Jag blir distraherad.
Varför kan du inte fokusera? Vad är det med dig?
Tanken bakom den japanska konsten kintsugi
är att sprickorna i ett objekt är en del av dess historia.
-Vad har det med saken att göra? -Vi måste titta på trauma.
Vi måste verkligen titta på Trauma.
-Va? -De har vårrea.
40 % rea!
Hörde du att ordningsvakterna inte vet vem som stjäl plånböckerna?
Det är säkert den där kossan Devon från frisörstället.
Herregud, ja. Den teorin är grym, Ivy.
-Ursäkta... -Vi förlåter dig.
Du hörde väl vad de hittade i Gemberly skåp?
-Berätta! -Det var...
Jag menade att jag behöver en annan storlek.
Men jag hittar ingen storlekslapp.
-Vi ser inte storlek här på Trauma. -Okej, men kan ni hjälpa mig?
Visst. Det hade nog hjälpt om du listade ut
varför du måste ha en siffra på din kropp och låta mig fortsätta. Tack.
Hallå?
Herregud, hon svarar i telefon.
Diane!
Goda nyheter!
Födelsedagspappa hade premiär i går och fick 0,006,
vilket är den största succén sen uppfinnaren av blodparfym
fick armen avbiten i Shark Tank.
Toppen!
Och mitt företag går som en dans. Är det kränkande för dansare?
-Får man säga så? -Jag kollar upp det.
Och Todd passar bebisen, så balansen mellan jobb och privatliv är perfekt.
-Ville du bara skryta? -Jag tänkte...
Vad hade gjort balansen ännu mer perfekt?
Och det slog mig: mer arbete!
Så jag ville kolla hur det går med din bok.
Jag försöker fortfarande lista ut vad boken är liksom.
-Det har gått ett halvår. -Okej, jag tror att den handlar om...
-Trauma. -Trauma?
Eller...skada. Om skålar som går sönder,
och sprickor fylls med guld och blir ännu vackrare?
Det kanske är så. Vi har alla blivit skadade
men det är bra skador som gör oss till dem vi är. Är det nåt?
Ja, bra skada. Jag gillar det. Vi skickar sidorna till förläggaren.
Okej, men ingen stress?
Okej, men nej. Stressa.
-Vad vill ni ha? -Information och en uppenbarelse.
Är det ett slags pasta?
Och vatten. Jag är så törstig.
Du kan frysa vattnet till en kub och lägga den i lite bourbon.
Vi vill identifiera en kollega till Sarah Lynn.
Sarah Lynn? Handlar det om BoJack?
Handlar det om BoJack?
Jag vet inget om det. Jag har inte sett BoJack på flera år. Eller Sarah Lynn.
Men du har sett dem?
Jag ska fråga köket om din pasta.
BoJack?
Det är snubben som hittade den döda tjejen.
-Ja? -Hittade den döda tjejen.
Är du med mig?
-Om han var med henne på AA-mötet... -Vad döljer han för polisen?
-Du är verkligen rik på bra idéer. -På tal om rik, vad hände med Penny?
-Nej! Vår nyhet går i bet. -Sätt i gång. Ta tag i det.
"Så på sätt och vis var salladsskålen jag och sprickorna...var också jag."
-Det suger. -Det är ett utkast.
Jag minns inte när saker hände och jag blir distraherad.
Det är medicinerna. Jag var rädd för det.
Men är det inte värt det? Du mår ju bättre.
Jag känner mig lättare och mer klartänkt men också virrig.
Är du klartänkt men virrig? Hur är det ens möjligt?
-Jag vet inte. På grund av oklarheten. -Håll fast vid det.
-Vid skrivandet eller oklarheten? -Båda två.
Okej, börja från början. Jag är en bebis.
Hej, bebis!
Är det inte skönt att växa upp i ett bekvämt medelklasshem
omgiven av kärlek?
Men jag var inte omgiven av kärlek. Det är problemet.
Äsch, ge mig ett exempel på när jag var en dålig pappa.
Okej. Du fick mig att förlora med avsikt i Boggle
så att mina bröder skulle tro att de var "mycket smartare än en tjej".
-Var det allt? -Jag har fler saker.
Det var mycket skit. Hela tiden. Jag kan bara inte uttrycka...
Är det din bok? Du som klagar?
DIANES KLAGOBOK
Som din målgrupp är jag inte fast än.
Du är inte min målgrupp.
Din bok är så tråkig, Diane.
Du vet väl vad de hittade i Gemberlys skåp?
Berätta!
En lapp från tjuven om var plånböckerna fanns.
Va? Jag försöker skriva om mitt barndomstrauma.
-Vem är du? -Ivy.
Mamma och jag flyttade hit från Kalifornien.
Va? Jag kan inte...
Min pappa dog och vi behövde en nystart.
Jag fattar inte riktigt Chicago än och vintrarna är så kalla,
så jag är mycket i gallerian.
Gallerior är kul. Eller "grymma", som ungdomar som jag säger.
-Du är Ivy Tran, va? -Ivy T. Det är jag.
Jag behöver hjälp.
Nån har snott sparkdräkter från Baby Hole på plan fyra.
Om jag inte hittar personen sätter chefen mitt huvud på väggen.
Ja, chefer kan vara jobbiga.
Jag tar fallet.
-Och jag är vietnames-amerikan. -Grymt.
"Ivy Tran, food court-detektiven?"
Jag gillar det. Det är kul.
Min bok ska ju vara en djup avhandling om skada.
Men jag kommer inte ens åt min skada. Jag är för hög på knasbär.
Vad fan är det?
Jag måste till en mörk plats men jag kan inte.
När jag är med dig är jag lycklig, men när jag sätter mig för att skriva...
Du har svårt att skriva boken både när du är deprimerad och inte.
Är det möjligt att du bara...
-Vadå? Att jag är en kass författare? -Nej. Att du inte vill skriva boken.
Men det vill jag. Det är bara svårt.
Men det är värt besväret. Bra saker är svåra.
Jag skriver inte Ivy Trans gallerirelaterade mysterier.
-Varför inte? -Kom igen.
-Kom igen själv. -Kom igen.
Jag ska säga vad jag alltid säger till min vän Eileen.
-Gör det inte. -Eileen, kom igen.
DJURFARMACI
Mer medicin, tack!
Hallå?
Jag pitchade din bok till Brad Pitts företag, Plan B,
och Craig Bierkos företag, Plan C.
De är pepp på filmversionen.
Vilken filmversion?
Åh, jag vet inte, en ny Robin Hood-film.
-Nej, Diane, filmversionen av din bok! -Vilken bok?
-Fast en ny Robin Hood låter bra. Judah! -Från Marions perspektiv?
-Regi av Sofia Coppola? -Jag ringer Rebecca Fergusons agent.
Du pratar fortfarande med mig.
Just det. Stan gillar verkligen din pitch om skada.
Det var ingen pitch!
Tänk dig alla små Diane där ute som vill se sin berättelse på vita duken
under en kort Oscar-kvalificerande visning i New York och L.A.
Är den inte för sorglig? Borde jag inte skriva nåt roligare?
Diane, sorgligt är det nya roliga. Och det sorgliga gör det till dig.
-Är det sant? -Ja! Alla är väldigt pepp.
Men de vill se sidor.
Så ge mig sorgsenheten.
Sofia hörde av sig.
Hon är uppbokad i ett år med Peter Pan från Wendys perspektiv
och Rebecca gör en serie om biljettklipparen
på bion där Batmans föräldrar blev skjutna.
Vad inspirerande! Diane, jag måste lägga på.
Ngu-yen?
Ingen?
-Hej, mamma. -Hej, Pen!
-Vad är det? -Inget.
Jag ville bara hälsa på. Får man inte hälsa på sin mamma?
-Varför är du på mig? -Lugna ner dig. Andas.
Det hände något på jobbet.
Något?
Eller någon?
Följde ni efter mig hem?
Du borde ha varit försiktigare med dina blinkers.
-En dam behöver inte visa vart hon ska. -Ja. Vem lärde dig att köra?
-Kan jag hjälpa er? -Paige Sinclair, orädd tjejreporter.
Och jag heter Max!
Okej.
Vi skriver om Sarah Lynns sista dagar och försöker slå fast tidslinjen.
Vi tror att BoJack Horseman spelade en roll.
Ni borde gå.
Det var värt ett försök.
Jag såg faktiskt Sarah Lynn. Precis innan hon dog.
-Verkligen värt ett försök. -Hon kom till Oberlin. Med BoJack.
-Kom BoJack till Oberlin? -Och vad hände?
-Inget... -Varför sa du inget?
Jag sa åt BoJack att gå bara.
-Var de påverkade? -Är BoJack nånsin inte påverkad?
-Vill du uttala dig officiellt? -Nej! Ursäkta, vi ska äta middag nu.
-Tror du att BoJack söp Sarah Lynn full? -Tror du att BoJack söp Sarah Lynn full?
-Penny... -Jag är inget barn.
Vi borde berätta om Maddy.
-Vem är Maddy? -Min bästa vän i high school.
BoJack bodde här och köpte sprit åt henne och hon blev alkoholförgiftad.
Ursäkta, bodde han här?
Är det fest? Glömde ni att bjuda Kyle?
-Pappa... -Jag skämtar. Nu är det en fest.
Kyle, de reparerar kylskåp.
Jag sa att vår kyl fungerar bra och de skulle precis gå.
Precis. Om du kommer på nåt mer kan du ringa oss.
Vinkylen har faktiskt krånglat lite.
Två kylskåp? Hälsa Rockefellers.
Kan du vara lite tyst?
Jag kunde inte sova och du skrikvisslar åt mig.
Jag visslar bara. Chicagostil.
Gör det inte. Snälla var tyst. Jag måste skriva.
Okej, okej. Skriv på.
-Hur gick skrivandet? -Vad menar du?
Du skulle skriva i dag.
Är dagen över?
-Jag tänkte bara mina tankar... -Mår du bra?
-Herregud! Diane, vad är på tok? -Jag...
-Det är okej. Det hamnade i växten. -Inte i toan?
Jag vägrar sticka ner ansiktet. Var inte äcklig.
-Vår toa, älskling. -Jag fick tänka snabbt. Jag valde växten.
Okej, men handfatet? Duschen? Det finns så många rör där.
Förlåt. Jag måste jobba.
Du, du kanske kan gå och lägga dig och jobba i morgon.
Nej. Nu. Måste få det gjort.
Jag är 17 år och bor i Boston. Krissy Keating är bitchig mot mig.
-Var jag eller förtjänade du det? -Jag förtjänade det.
Du skyller alltid på andra, Deedee.
-Jag vet. -Vem är en duktig bebis? Inte du!
Var är mina sidor till mina fina kändisar som Stockard Channing, Tatum O'Neal,
Patrick Harrison Ford Focus.
Jag försöker fokusera och komma åt sanningen.
-Du är rädd för sanningen. -Nej.
Din skada är ointressant och du är inte värd kärlek.
-Nej, det är jag inte. -Så klart du är.
Är du en sån där dum populärkulturanalogi jag alltid gör?
För du är charmig först men till slut tröttnar man!
Skulle du vara en fin salladsskål? Snacka om fåfäng!
Snarare banal, va?
Du klandrar alla andra för dina problem men du är konstanten.
-Heja Pats. -Du har rätt.
Diane, vad händer?
Det känns som en tyngd...på mitt bröst.
Och det är inte bara mina tuttar som är tyngre nu.
-Berätta. -Jag slutade ta medicin.
-Varför? -För jag är hemsk.
Jag är en dum människa. Jag förtjänar det.
Nej. Du är inte dum, men du kan inte...
Jag vill dö! Det är mycket värre än förut.
Det är abstinens.
Måste jag ta medicin för evigt nu? Hur ska jag skriva klart min bok?
-Glöm boken ett tag. -Jag kan inte. Det är det enda viktiga.
Det är inte sant.
Förlåt. Förlåt för att jag är så dum. Förlåt.
Det är okej. Ta bara din medicin. Okej?
När du är lugnare kan vi prata om att försöka nåt annat, okej?
Okej.
-Jag vill bara vara en fin salladsskål. -Du är en fin salladsskål.
-Hur mår du? -Lite bättre i dag.
-Och jag vill säga förlåt. -För vadå?
Jag vet inte. För att jag är Diane?
-Sluta. -Pressen blir för mycket.
Jag borde be Princess Carolyn om mer tid.
-Ja. Men först... Bli inte arg. -Arg för vad?
-Om jag säger det, blir du arg? -Av samtalets ton att döma - antagligen.
Du måste komma ihåg att du mådde riktigt dåligt.
Och Princess Carolyn hjälpte inte, så om du slapp henne i några dagar...
Vad gjorde du?
PRINCESS CAROLYN JOBB
Guy, vad gjorde du?
Jag skickade sidorna från Ivy Tran: food court-detektiv.
-Va? -Förlåt. Jag tog ett beslut.
-Det är inte upp till dig. -Det var ett pojkvänsbeslut.
Jag tog ett "min tjej är deprimerad och nån måste ta ett beslut"-beslut.
-Hallå? -Älskade den!
Jag älskar protagonisten, världen
och att det inte handlade om ditt sorgliga liv.
Sorgligt var ju det nya roliga.
Jag visste inte att du var rolig. Du måste skriva klart.
Jag sitter på nålar och inte bara för att jag bor med ett piggsvin.
Hör du kassaklirret från mellannivå-marknaden? Klart.
Jag gav sidorna till några studior.
Det har franchisepotential. Franchpotens.
Men det har det inte, för det är inte boken jag skriver.
-Jag hör ett kanske. -Nej...
Blir det ett Bostonstil-gräl nu?
Här är ett mysterium. Varför är du så sorgsen?
-Jag vet inte. -Var bara rolig och populär som jag.
-Jag vet inte hur. -Jo, det vet du.
Jag är smart och livlig och lite sardonisk men inte så mycket att det blir avvisande.
Jag är sårbar som alla andra men bara så pass att jag blir relaterbar.
-Det är så man ska vara. -Det är inte så lätt.
Ja, jag vet.
Men vore det inte skönt om det var det?
-Var är Princess Carolyn? -Vi ska hålla en plats åt henne.
Jobbar du på memoaren?
Det lustiga med det...
Jag älskar när historier börjar så. Du borde ha den här i din bok.
Hej.
Tack. Tack. Det var snällt. Tack.
Välkomna till "En kväll med moderna amerikanska scener".
Ursäkta mig.
Vi måste snacka.
Diane. Var inte ohövlig mot skådisarna.
För de flesta blir det här höjden av deras karriär.
Först har vi en scen från Sam German-Shepherds Riktiga USA.
Char, du måste komma hit!
Det här avsnittet av Födelsedagspappa är jättebra!
-Penny... -Jag ville hämta nåt.
Jag gillar inte det där med reportrarna.
-Det är okej. -Vi berättade inte allt för dem.
Jag försökte slänga bort det men kunde inte.
Det är stört men jag tycker att jag ser bra ut här.
Du är vacker.
Det var nog inte bara därför jag behöll kortet.
Det är förvirrande.
Charlotte! Födelsedagspappan fastnade i ett skottår.
-Hur ska han ta sig ut? -Ett ögonblick!
Saker hände med oss. Och han är kvar där ute.
-Om vi kan berätta det, om folk visste... -Det är inte bara han i storyn.
Det är du och jag. Misstagen vi gjorde.
Misstag jag gjorde som jag aldrig kan förlåta mig själv för.
Men om vi kan hjälpa andra så var det inte i onödan.
Det blir inte nåt man bara skäms för.
Du vet inte vad som händer, för du har ingen makt över storyn.
Och du fick precis din panikångest under kontroll.
Jag vet, men...
Jag älskar att du vill göra det rätta men tänk på saken, okej?
Ge det några dagar
och om du vill prata med dem då kan du ringa dem.
Okej. Tack.
Vill du se på Födelsedagspappa?
-Du kan sova över. -Nej, jag borde gå.
Okej. Ja. Jag älskar dig.
Jag älskar dig med.
Är det datumgränsen?
Gå inte över datumgränsen, Födelsedagspappan!
Då är det inte din födelsedag längre.
Tack. Tack så mycket.
Vi går, Todd.
Men jag vill se om det är en scen efter eftertexterna.
-Vi hörs, Diane. -Vänta lite.
Princess Carolyn.
Princess Carolyn, vänta.
Jag vet att du försöker hjälpa mig...
-...på ditt eget självupptagna sätt. -Tack.
Men jag vill inte skriva en halvbra detektivserie.
Jo, det tror jag.
För när jag läste den märkte jag att du hade kul.
Jag skriver inte för nöjes skull.
Om jag inte skriver essäer nu blir det aldrig av.
Och? Skriv inte essäer.
-Jag måste! -Varför?
För om jag inte gör det innebär det att all min skada
inte är bra skada utan bara skada.
Jag har inte fått nåt från den
och alla åren då jag mådde dåligt var för intet.
Jag kunde ha varit lycklig hela tiden och skrivit om tjejdetektiver
och varit glad och populär och haft bra föräldrar.
Är det vad du menar? Vad var syftet med det?
Jag...
Jag vet inte, Diane.
Allt jag vet är att boken om tjejdetektiven är kul.
Jag gillade den.
Jag vill att min dotter växer upp i en värld med såna böcker.
Eller om hon inte gillar att läsa - en lönsam filmversion.
När jag var liten trodde jag att allt,
allt skäll och all försummelse, på nåt sätt gjorde mig unik.
Jag bestämde mig för att skriva nåt
som skulle få flickor som jag att känna sig mindre ensamma.
Och om jag inte kan skriva den boken...
Du kanske kan skriva den andra boken, då.
-Den boken kanske gör det också. -Jaså?
-Princess Carolyn? -Vilka reportrar?
BoJack?
Charlotte, jag vet inte vad du pratar om.
-Hej. Bra show. -Va?
Åh nej!
BoJack!
Undertexter: Viktor Josefsson