PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
HUBBA BUBBA ARÉNA DOMOV MIMIN
MIMINA, DO TOHO!
Do toho, Mimina!
Ochutnej chicagskou pečenou bramboru.
Proč musí být všechno „chicagský“?
My víme, jsme v Chicagu.
- Prostě ji ochutnej. - Vida!
Nůž a vidlička zabalený zvlášť.
Tolik plastu!
Jo, hups.
Nebo Chicagský Mimina vlastní bratr ředitele Plastica
a my tím pádem podporujeme tuhle incestní pračku na peníze
a jen tak mimochodem ničíme planetu.
Ale co s tím naděláš?
DIANE NA ANTIDEPRESIVECH
KAPITOLA PRVNÍ
HOVĚZÍ HOTDOGY
Dobré ráno, krásko.
Nechceš se mrknout do chicagskýho muzea?
Ráda bych, ale musím psát. Příště.
Super. Romantická nabídka proběhla, jsem oficiálně dobrej přítel.
Teď se můžu rozvalit v obýváku a celej den hrát hry.
KAPITOLA PRVNÍ
BOJACK ZABÍJÍ
Ahoj, já jsem Diane,
mladá holka z Bostonu, která už odmalička chtěla psát
dobré věci, které jsou dobré,
tohle je špatný, potom opravit.
Diane, jako tvůj otec tě v ničem nepodporuju.
Vymysli příklady toho, jak tě táta nepodporoval.
Jo, jasně. A taky holky ze střední.
Ahoj, jsem Krissy Keatingová.
Můžeš použít moje pravý jméno?
Zjisti si, jestli můžeš.
Nicméně jsem k tobě byla hnusná,
ale teď ti dochází, že mě možná taky šikanovali.
- Je tohle vůbec zajímavý? - Hej, hej, hej.
Piš i o mně. Dal jsem ti mísu.
A já ji rozbil!
Zvedni telefon!
A já ji slepil zlatem,
protože jsem četl o japonským umění kincugi.
- Jenže se zase rozpadla. - Jako naše manželství.
Má to význam? Má něco z toho nějakej význam?
Diane, zvedni to. Volám ti.
Co?
PIZZA DO LŽÍCE
- Ano? - Ahoj, Diane.
Když svoje neschopný studenty přinutím hrát divadlo,
přijedeš se podívat?
Bude to propadák,
takže chci mít v hledišti známý.
Zní to lákavě, jak bych mohla odmítnout?
Jak jde psaní?
- Zrovna píšu v obchoďáku. - Proč v obchoďáku?
Doma se nedokážu soustředit a jen tady můžu pracovat tak 10 hodin.
Můžu se tu najíst, koukat na lidi
a nemusím trpět to, čemu tu místní říkají „jaro“.
Hej, Chicago, devět stupňů není jaro!
- Je to 77 bez Jágra! - Co?
77 mínus 68.
Netestuj si vtípky v přátelským pokecu.
Dělal to i Howie Mandel. Jako vážně, Howie?
Ty s sebou běžně nosíš gumovou rukavici?
Jediný, co teď potřebuju, je psát.
Chci toho říct tolik, ale nedokážu přijít na to, o čem to vůbec je.
Budeš psát i o mně?
- O tobě už jsem toho napsala dost. - A jsi v tom nejlepší!
Určitě se najde i někdo další.
BISTRO U CHŘESTÝŠE ROUTE 64 JE TAKY DOBRÁ!
Drahý Baxtere, mám jen okamžik, abych tě zasvětila
do našeho pátrání.
Zatím jsme dohledali tři Penny Carsonové ze čtyř
žijících v Novém Mexiku.
Samozřejmě bych radši trávila líbánky na výletní lodi na Unjugu,
ale teď to nemohu vzdát.
Zrovna vyhlížíme tu čtvrtou a dá-li Bůh, bude to ta pravá!
Hej!
Promiňte, to nebylo na vás! Paige!
Baxtere, pusu posílám, zdá se, že máme svou laň!
Fajn, knížko, jdeme na to.
Vyrůstala jsem v Bostonu, protože můj otec,
se kterým si nerozumím, žil v Bostonu.
Mám tam dvakrát „Boston“, pak to opravím.
Já z Bostonu!
Z Bostonu úplně nejsi, ale budiž.
- Zatím neřeším. - Fazolákov!
Abyste pochopili, jaké je dospívání v Bostonu,
musíme se vrátit o 250 let k Bostonskému pití čaje.
Zdanění bez zastoupení v parlamentu není spravedlivý, kámo!
Sleduj, brácho! Máchám si pytlík v přístavu!
To je nářez!
- Patrioti, do toho! To nedává smysl. - Stop!
- Jsem roztěkaná. - Proč se nesoustředíš?
Co to máš s hlavou, Deedee?
Japonské umění kincugi vychází z myšlenky,
že praskliny jsou součástí historie dané věci.
- A to se vztahuje k čemu? - Musíme se zaměřit na trauma.
No jasně, Trauma!
- Co? - Jarní výprodej,
40procentní slevy!
Bezpečáci prej furt netuší, kdo tu krade ty peněženky.
Vsadím boty, že je to ta pizda Devon z kadeřnictví.
No jasně, Ivy! Dává to naprostej smysl!
- Promiňte... - Nic se nestalo.
O Gamberly jsi slyšela, ne? Co jí našli ve skříňce?
- Povídej! - Měla tam…
Promiňte, potřebuju jinou velikost.
Na visačce ale není číslo velikosti.
- V Trauma čísla neřešíme. - Dobře, ale můžete mi pomoct?
Podle mě by pomohlo, kdybyste zjistila,
proč potřebujete svý tělo číslovat. Pak dejte vědět.
Díky.
Prosím?
Kristepane, ona tam telefonuje.
Diane!
Skvělý zprávy!
Premiéra Narozeninovýho táty měla podíl sledovanosti 0,006 %,
což je nejvíc od doby,
kdy se návrhářka plážových vestiček nechala rozstřílet ve Dni D.
Super!
Firma mi pořád šlape jako pochůzkář.
Není „pochůzkář“ hanlivý?
- Můžeme to říkat? - Zjistím to.
A daří se mi vyvažovat práci a osobní život, protože mi Todd dělá chůvu.
- Chceš se chlubit? - Přemýšlela jsem,
jak bych práci s osobním životem vyvážila ještě líp,
a vymyslela jsem to! Víc práce!
Takže se chci zeptat, jak ti jde psaní.
Pořád se snažím přijít na to, co bude hlavním tématem, chápeš?
- Už to vymejšlíš půl roku. - Jasně, myslím, že je to o...
- Traumatu. - Traumatu?
Nebo... o poškození.
Jako když rozbiješ mísu
a slepíš ji zlatem, aby byla ještě krásnější.
Možná to platí i o nás. Všichni jsme poškození,
ale to je dobře, protože to z nás dělá nás.
Dává to smysl?
Jo, dobrý poškození. To se mi líbí.
Pošli úryvek, předám ho nakladateli.
Dobře, ale ne hned?
Dobře, ale ne. Hned!
Co si dáte?
Informace a odhalení jako přílohu.
To jsou nějaký těstoviny?
A vodu. Mám sucho v hrdle.
Můžete ji klidně zmrazit do kostek
a hodit do bourbonu.
Rádi bychom znali identitu známého Sarah Lynn.
Sarah Lynn? Myslíte BoJacka?
Myslíme BoJacka?
Nevím, o co vám jde, ale já o tom nic nevím.
BoJacka jsem neviděla roky. Ani Sarah Lynn.
Ale někdy jste je viděla, že?
Jdu se zeptat na ty vaše těstoviny.
BoJack?
Chlápek z policejní zprávy, co ji našel mrtvou.
- Ano? - „Našel“ ji mrtvou.
Čucháš to, co já?
Pokud s ní byl i u Anonymních alkoholiků…
Proč se o tom nezmínil policii? Co skrývá?
Začínám to vidět jako na dlani.
Když mluvíme o lani, kde je Penny?
- Panenko skákavá, laň bere do zaječích! - Honem, ať nám nevypálí rybník!
„Svým způsobem jsem ta mísa byla já a ty praskliny, to jsem byla taky já.“
- Děs! Promiň! - Je to jen nástřel.
Všechno se mi motá dohromady a nedokážu se soustředit.
To ty léky. Toho jsem se přesně bála.
Ale nestojí to za to? Vždyť je ti líp, ne?
Cítím se lehčí a všechno vidím jasněji, ale zároveň i zamlženěji.
Jasněji a zamlženěji? Jde to vůbec?
- Já nevím! To ta mlha! - Nezahazuj to.
- Co? Psaní, nebo tu mlhu? - Obojí.
Fajn, takže od začátku.
Jsem mimino.
Ahoj, mimino!
Není skvělý vyrůstat v zajištěný rodině,
kde je lásky na rozdávání?
Já láskyplnou rodinu neměla, to je ten problém.
Nevymejšlej si! Dej mi jeden příklad, kdy jsem byl špatnej táta.
Co třeba jaks mě donutil prohrát ve Scrabble,
aby si bráchové mysleli, že jsou „mnohem chytřejší než holka“?
- Víc nemáš? - Mám!
Byla toho spousta! V jednom kuse! Jen nedokážu vyjádřit...
O tom ta knížka je? O tvým fňukání?
BICHLE DIANINÝCH NÁŘKŮ
Jako tvou cílovku mě to zatím nezaujalo.
Nejsi moje cílovka.
Ta knížka je pěkná pruda, Diane.
To o Gemberly víš, viď?
- Co jí našli ve skříňce? - Povídej!
Vzkaz od zloděje, kam schoval ty peněženky.
Co to má být? Snažím se psát o traumatech z dětství.
- Kdo vůbec jseš? - Ivy.
S mámou jsme přišly do Chicaga z Jižní Kalifornie.
Co? Ne, nemůžu...
Umřel mi táta, tak jsme chtěly začít znovu.
Chicagu jsem ještě nepřišla na chuť a zimy jsou tu děsně studený,
tak se hodně flákám v obchoďáku.
Obchoďáky jsou super!
Nebo „hustý“, jak říká mládež jako já.
- Jsi Ivy Tranová, viď? - Ivy T. Těší mě!
Potřebuju pomoc.
Někdo krade dupačky, který máme za kačky ve Světě mimin,
a když ho neodhalím,
vedoucí si ze mě udělá předložku.
Ano, vedoucí umí být nepříjemní.
Případ beru.
- A taky mám vietnamský kořeny. - Hustý.
„Ivy Tranová, detektivka z jídelního koutku“?
Dobrý, je to zábavný.
Moje knížka má bejt hloubkovou sondou do poškození.
Jenže si svý poškození nedokážu vybavit.
- Jsem sjetá veselkama. - Co jsou sakra veselky?
Potřebuju na temný místo, ale nemůžu se tam dostat.
Když jsem s tebou, je mi dobře, jsem šťastná,
ale jakmile začnu psát…
Psaní ti dělalo problémy, když jsi byla v depresi, ale i teď, když nejseš.
Co když...
- Co když neumím psát? - Ne.
Co když tu knížku prostě napsat nechceš?
Chci! Jen je to těžký.
Ale stojí to za to. Dobrý věci jsou těžký.
Nepíšu Ivy Tranovou a tajemný obchoďák.
- Proč ne? - Nech toho, Guyi.
- Ne, ty toho nech. - Ty!
Diane, prozradím ti moudro, který znám od Jasný Páky.
- Prosím, ne. - Nech toho.
FARMACIE ZVÍŘAT
Prášky, prosím!
Haló?
Nabídla jsem tvou knížku společnosti Brada Pitta Plán B
a společnosti Craiga Bierka Plán C.
Z filmový adaptace byli nadšení!
Jaký adaptace?
Nevím, z nový adaptace Robina Hooda?
Z adaptace tvý knížky, Diane!
Jaký knížky?
Nová adaptace Hooda zní dobře. Judahu!
- Možná z pohledu Mariany? - Režie Sofia Coppolová?
Zkusím agenta Rebeccy Fergusonové.
Pořád telefonujeme!
Jasně. Všem se líbilo tvoje téma poškození.
Byl to jen nástřel!
Jen si představ všechny malý Diane,
který prahnou vidět svůj příběh na plátně
při promítání adeptů na Oscara v New Yorku a L.A.
A nepřijde ti to moc smutný?
Co kdybych napsala něco zábavnějšího?
Diane, smutek je nová zábava! A smutek je navíc tvoje gró!
- Fakt? - Jo! Všichni se moc těší.
Ale chtějí stránky.
Tak sebou hoď a doruč mi ten smutek.
Mám info o Sofii.
Příští rok nemůže, točí nového Petra Pana z pohledu Wendy,
a Rebecca točí seriál o šatnářce v kině,
u kterého zastřelili rodiče Batmana.
To zní slibně. Musím končit, Diane.
Ngu-yen?
Nikdo?
- Ahoj, mami. - Ahoj, Pen!
- Děje se něco? - Ne, jen mě napadlo, že se zastavím.
To nemůžu navštívit vlastní mámu? Proč ten výslech?
Zpomal. Dýchej.
V práci k něčemu došlo.
K něčemu?
Nebo k někom...u?
Sledovali jste mě?
Pokud jste to nechtěla, měla jste být opatrnější s blinkry.
Dáma nemusí vždy hlásit, kam směřuje.
Ano. Kdo vás učil řídit?
- Přejete si? - Paige Sinclairová, nebojácná novinářka.
A já jsem Max!
Dobře.
Píšeme o posledních dnech Sarah Lynn a chceme si srovnat sled událostí.
Váš BoJack Horseman v tom podle nás sehrál roli!
Měli byste odejít.
Za pokus to stálo.
Vlastně jsem Sarah Lynn viděla. Těsně předtím, než zemřela.
Opravdu to za pokus stálo.
Přijela na Oberlin. S BoJackem.
- BoJack přijel na Oberlin? - A co se stalo?
- Nic, jen… - Pročs mi to neřekla?
Řekla jsem mu, ať jede pryč. To je vše.
- Byli pod vlivem? - BoJack někdy není?
- Uděláme interview? - Neuděláte!
Omluvte nás, chystáme se večeřet.
Myslíte, že BoJack opil Sarah Lynn?
- Penny… - Už nejsem dítě, jasný?
- Řekneme jim o Maddy. - Ne…
Maddy?
Kamarádka ze střední.
BoJack tu bydlel a před maturákem ji opil, až měla otravu alkoholem.
Promiňte, on tu bydlel?
Máme večírek a Kyla nikdo nepozval?
- Tati… - Dělám si srandu, večírek začíná teď!
Kyle, jsou to opraváři lednic.
Zrovna jsem jim řekla, že nám lednice funguje,
a jsou na odchodu.
Nuže dobrá. Zavolejte, pokud si vybavíte ještě něco.
Ale vinotéka nám nějak blbne.
Dvě lednice? Pozdravujte ode mě Onanssise!
Můžeš se ztišit, prosím?
Nemohla jsem spát a ty tu pískáš jak na lesy.
Jen si hvízdám. Po chicagsku.
Neříkej to. Jen buď potichu, prosím. Musím psát.
Dobře, tak piš.
- Tak jak šlo psaní? - Jak to myslíš?
Dneska jsi chtěla psát.
To už je večer?
- Promýšlela jsem si myšlenky... - Jsi v pořádku?
- Proboha! Co se děje, Diane? - Já...
- Dobrý. Hodila jsem to do kytky! - Ne do záchodu?
Nechci strkat obličej do tvýho záchodu.
- Nebuď nechutnej. - Do našeho záchodu. Řešili jsme to.
Nebyl čas. Odnesla to kytka.
Co umyvadlo nebo sprcha? Mělas tolik možností.
Promiň, musím psát.
Co kdyby sis lehla a ke psaní se vrátila ráno?
Ne, to nejde. Musím to dopsat.
Je mi 17. Žiju v Bostonu.
Krissy Keatingová je hnusná.
- A nezasloužila sis to náhodou? - Zasloužila.
Vždycky všechno házíš na druhý, Deedee.
- Já vím. - Kdo je hodný miminko? Ty ne!
Kde mám ty stránky, Diane?
Potřebuju je pro celebrity, jako jsou Stockard Channing, Tatum O'Neal,
Patrick Harrison Ford Focus.
Musím se soustředit. Snažím se dobrat pravdy.
- Podle mě se pravdy bojíš. - Ne.
Tvoje poškození není zajímavý a nejsi hodná lásky.
- To není pravda! - Ale je!
Nejsi, vždyť víš,
jedna z těch mých pitomých popkulturních narážek?
Protože jsi ze začátku okouzlující, ale pak se přejíš!
Myslíš, že jseš krásná mísa? Trochu nadutý, ne?
Spíš laciná miska z výprodeje.
Všechny svý problémy házíš na druhý,
jenže jediná neměnná jseš tu ty.
- Patrioti, do toho. - Máte pravdu!
Co se děje, Diane?
Je mi nějak těžko na hrudi.
A není to jen od prsou, i když je mám teď větší.
- Mluv. - Přestala jsem brát léky.
- Proč? - Protože jsem děsná!
Jsem hroznej člověk! Zasloužím si to!
Nejsi hroznej člověk, nemůžeš prostě...
Chci umřít! Je to mnohem horší než dřív!
Máš absťák, zlato.
To budu na práškách až do smrti? Jak dopíšu tu knížku?
- Přestaň chvíli řešit tu knížku. - To nejde!
- Na ničem jiným nezáleží! - To není pravda.
Promiň, já jsem tak hloupá. Promiň.
To nic. Jen si vezmi ty prášky, ano?
A až se srovnáš, probereme další možnosti, dobře?
Dobře.
- Jen chci bejt krásná mísa. - Vždyť jsi.
- Jak ti je? - O trochu líp.
- A chtěla bych se omluvit. - Za co?
Nevím. Za to, že jsem „dělala Diane“?
- Přestaň. - Pohltil mě stres.
Zavolám princezně Carolyn, že potřebuju víc času.
Ano, ale než to uděláš... Nezlob se.
Kvůli čemu?
Budeš se zlobit, když ti to řeknu?
Podle tvýho chování soudím, že asi jo.
Fajn, ale nezapomeň, že jsi byla opravdu na dně.
A princezna Carolyn na tebe tlačila.
Chtěl jsem ti zařídit pár dní volna…
Cos udělal?
PRINCEZNA CAROLYN PRACOVNÍ
Cos udělal, Guyi?
Poslal jsem jí úryvek Ivy Tranové, detektivky z jídelního koutku.
- Cože? - Omlouvám se.
- Bylo to rozhodnutí nadřízeného. - To nejsi.
Bylo to rozhodnutí přítele, jasný?
Rozhodnutí „moje přítelkyně zvrací,
má depresi a někdo musí zakročit“.
- Prosím? Ne. - Bomba!
Skvělá hlavní postava, skvělý prostředí
a skvělý, že zase nefňukáš nad svým nudným životem!
A co „smutek je nová zábava“?
Netušila jsem, že umíš psát zábavně. Musíš to dopsat.
Jsem jako na trní a neříkám to proto,
- že mám dikobrázka. - Poslyš…
Průzkum trhu a cílovky? Hotovo!
Obeslala jsem pár studií.
Můžeme z toho udělat značku. Značnou značku.
Já ti říkám, že nemůžeme, protože píšu něco jinýho.
- Takže možná. - Ne...
Čeká nás bostonská hádka?
Jedna záhada pro tebe.
Proč se furt rácháš ve smutku?
- Nevím. - Prostě buď zábavná a populární jako já.
- Nevím jak! - Ale víš!
Jsem chytrá, nezávislá a maličko cynická,
ale ne přehnaně.
Mám nedostatky jako každej,
ale jen takový, aby se se mnou dalo ztotožnit.
- Tak se to dělá. - Není to tak snadný!
Já vím.
Ale bylo by fajn, kdyby bylo, viď?
Co princezna Carolyn?
Prej jí máme držet místo. Pořád píšeš ty paměti?
No, co se toho týče…
Miluju, když příběh začíná takhle. To bys tam měla napsat!
Zdravím.
Díky. Děkuju. Jste moc laskaví.
Vítám vás na „Americké moderní scéně“.
S dovolením.
Musíme si promluvit.
Neruš, Diane, je to neslušný vůči hercům.
Pro většinu z nich bude tohle vrchol kariéry.
Jako první uvidíte scénu z „Americké nemoci“ Karla Čápka.
Char, to musíš vidět!
Tenhle díl Narozeninovýho táty je senzace!
- Penny... - Jen si pro něco skočím.
Nelíbí se mi, jak jsme odpálkovaly ty novináře.
- Na tom nesejde. - Neřekly jsme jim všechno.
Chtěla jsem to vyhodit, ale nedokázala jsem to.
Vím, že je to padlý na hlavu, ale podle mě mi to tam sluší.
Vypadáš překrásně.
Tu fotku jsem si ale nechala i z jinýho důvodu.
Mám v tom hroznej zmatek.
Charlotte! Narozeninovej táta uvíznul v přestupným roce!
- Jak se z toho dostane? - Už jdu, zlato!
Něco se nám stalo a on je pořád někde tam venku.
- Penny… - Když o tom promluvíme,
- když se to lidi dozví... - Jenže to nebude jen o něm.
Bude to i o nás. A o našich chybách.
O mých chybách, který si nikdy neodpustím.
Když to ale někomu pomůže,
dá to tomu nějakej důvod.
Už to nebude jen věc, co si budeme vyčítat.
Nevíš, co bude, až se to dostane ven.
Už to neovlivníš.
A zrovna jsi začala zvládat svý panický ataky.
Já vím, ale...
Jsem ráda, že chceš udělat dobrou věc, ale prosím, dobře si to promysli.
Dej tomu pár dní
a když si to nerozmyslíš, můžeš jim zavolat.
Dobře. Děkuju.
Nechceš koukat na Narozeninovýho tátu?
- A zůstat přes noc? - Ne, měla bych jít.
Dobře. Mám tě ráda.
Já tebe taky.
To je hranice časovýho pásma?
Nepřekračuj ji, táto!
Už bys neměl narozeniny!
Díky. Děkuju mockrát.
Pojď, Todde.
Chci vidět, jestli nemají potitulkovou scénu.
- Ozvu se, Diane. - Počkej!
Princezno Carolyn.
Princezno Carolyn, počkej!
Chápu, že se mi snažíš pomoct.
- Svým manipulativním způsobem. - Díky.
Ale já nechci psát sérii detektivek pro mládež.
Podle mě chceš.
Když jsem to četla, cítila jsem z toho, že se u toho bavíš.
Já ale nepíšu knížku, abych se bavila.
Když ty eseje nenapíšu teď, neudělám to nikdy!
No a co? Tak je nepiš.
- Já musím! - Proč?
Když je nenapíšu, tak všechno to poškození, který mám,
bude jen obyčejný poškození a ne dobrý poškození.
Nebudu z něj mít nic
a všechny ty mizerný roky budou k ničemu.
Bude to znamenat, že jsem celou dobu mohla být šťastná, psát detektivky,
být veselá a populární, mít dobrý rodiče!
To mi tu říkáš? K čemu to pak všechno bylo?
Já...
Já nevím, Diane.
Vím jen, že ta detektivka je zábavná.
Líbila se mi. Líbilo se mi pomyšlení,
že by moje dcera vyrůstala s takovýma knížkama.
Nebo, pokud nebude číst, s lukrativníma filmovýma adaptacema.
Když jsem byla malá, myslela jsem si,
že všechna ta šikana a týrání mě dělají jedinečnou,
a rozhodla jsem se, že jednou napíšu něco,
co holkám v mojí situaci pomůže, aby se necítily samy.
A pokud tu knížku napsat nedokážu...
Tak zkus napsat tu druhou knížku.
- Možná i ona někomu pomůže. - Myslíš?
- Princezno Carolyn? - Jaký novináře?
BoJacku?
Charlotte, přísahám, že nevím, o čem mluvíš.
- Skvělý představení, kámo. - Co?
Ne!
BoJacku!
Překlad titulků: Martin Drtina