UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
- Ce ai acolo? - Cred că e o hortensie.
- Îi plac plantele astea? - Probabil că nu. Nu-i place nimic.
Bună, BoJack!
- Mulțumesc că m-ai invitat, mamă. - Ești musafirul de onoare.
Oameni buni, a venit BoJack!
Salut, amice! Treci încoace!
- Pentru tine. - O plantă!
Pământ de ținut în casă... Grozav!
BOJACK UCIDE
Pici la țanc, BoJack.
A intrat o pasăre pe geam și nu reușim s-o gonim din casă.
Fugi de-aici! Vânează și tu un vierme!
E mai ciufută ca un coiot ciopârțind o coțofană.
- Apel pentru dv., dnă Omul-cal. - Mersi, valet.
- E Zach Braff? - Cine?
Actor, regizor independent, prieten în viața reală cu Donald Faison.
- Adică valetul meu? - La dispoziția dv.!
Chiar am fost prieten cu Donald. E un tip spectaculos...
- Valet! - Scuze! Aveți un apel.
Răspund în bucătărie.
BoJack, fă-te și tu util și dă o mână de ajutor!
Cu pasărea!
Alo? Tu erai...
Bine. Gata!
Jigodie...
La așa o cădere,
ai zice că-s ratingurile pentru Veronica, după ce s-a mutat lunea.
Moartea comediei. Cine are chef de râs lunea?
BJ! Ai ajuns, în sfârșit, la micuța noastră serată?
Tot visam că iau cina
cu tot soiul de defuncți și mi-am zis că e o idee bună.
Așa că iată-mă!
Să o flancăm pe stânga!
Bună! Crackerjack?
Asta-mi scrie pe chiloți!
Unchiul pe care nu l-am cunoscut, dar tot nu l-am putut egala.
Bine, soldat! Pregătește-te, țintește...
Salut! Ce faci, amice?
Bună, Corduroy! Îmi pare bine...
E aiurea, ultima oară m-ai văzut despuiat,
spânzurat, cu o lămâie și o erecție zdravănă,
deși dădusem colțul în rulotă de mai bine de o oră?
- Da. - Trebuie să depășești momentul, amice.
- Ce faci? Termină! - Scuze! O clipă, am uitat unde mă aflu.
- Asta v-ar ajuta? - Puștoaica nu zice rău!
Îi punem lațul de gât și cu vătraiul o înțepăm urât!
- Învaț-o minte! - Smotocește-o!
Gonește-o în bucătărie!
Na de-aici!
- Bravo! - Așa!
Da, BoJack a agresat o pasăre. E un bătăuș.
Apropo de nulități, soțul meu întârzie, așa că luăm cina fără el.
- Dar ajunge înainte de spectacol, nu? - Ar face bine!
Între timp, să mergem în sufragerie,
până nu se răcește mâncarea ca firea mea de mamă.
În cazul meu, ar fi întâia oară când mi s-a cerut un autograf.
Pe bune?
Nici nu știam să-mi scriu numele! Am desenat niște bucle.
- Apă? - Mersi, Zach Braff.
Doar o dată în viață dai primul autograf.
A doua oară devine o obligație. A treia oară, o corvoadă.
Dar întâia oară...
Ce e aia?
Bun. E rândul meu.
Și pentru mine a fost o semnătură: când m-am înrolat.
Ești gata să cânți la spectacolul de mai târziu?
Nu, mamă. Niciodată nu ajung la spectacol.
Nu știam că înrolarea va duce la cele mai proaste două faze.
Două? Nu știam că putem alege două.
Corduroy, discutăm, nu trasăm sarcini.
- Atunci, eu am trei. - Trei sunt prea multe.
Prima a fost să-mi iau adio de la mama
și a doua, când mi-am văzut generalul împușcat chiar înainte să mor și eu.
Măcar tu ai murit pe loc.
Eu încă aud cum picura perfuzia când sufeream de cancer.
Pic, pic...
- Dar tu, BoJack? - Poftim?
- Faza cea mai tare și cea mai nasoală? - Cea mai nasoală a fost...
Chiar înainte să ajung aici.
Am fost acasă la Angela Diaz.
Mai simte cineva gust de clor în apă?
- Braff, îmi aduci alt fel de apă? - Imediat, dle Omul-cal!
Crackerjack, crezi că moartea ta a avut însemnătate
pentru că slujeai o cauză măreață?
- Măi să fie... - Firește!
Întrebarea nu e de nasul unui soldat mărunt ca mine.
Fratele meu a făcut sacrificiul suprem.
- Uneori mă întreb... - Asta mă pune pe gânduri.
Când dăm valoare ideii de jertfă, de pierdere, de suferință...
BoJack, nu începe iar!
Când creștem într-o casă unde se face asta,
ni se inoculează ideea că fericirea e un sentiment egoist,
dar jertfa nu are niciun sens.
- Ba da. - Jertfa?
Poate în numele unei cauze mărețe, dar doar de amorul artei?
- Ce folos e în asta? - Mult!
Jertfa este bună.
Trebuie să fie! Eu am jertfit multe și a fost bestial!
- Tu ce ai jertfit? - Totul!
Întreaga mea viață.
Ai murit într-o orgie hedonistă.
Nu vorbesc despre moartea mea.
Vorbesc despre viață. Mi-am jertfit-o în întregime.
Dacă vorbim de viață, nu terminăm până-n zori.
Alegem faze bune și faze nasoale, nu le înșirăm pe toate.
Fază nasoală: turneul din 2007, Virgina sigură pe sexul ei.
Impresarul a lansat pe net poze nud pentru a înmulți concertele,
mama mi-a scos pe nas toți carbohidrații mâncați...
Dar milioane de fani au căpătat un spectacol de neuitat.
Și asta are valoare!
Ăsta e drogul tău.
- Ba nu! - Pui egal între cântatul pe scenă
și eliberarea din lagăre?
Nu compari merele cu Auschwitz.
Herb, spune-le! Munca noastră, bucuria pe care o aducem au însemnătate!
Trebuie să aibă, nu?
Așa credeam și eu. Eram încredințat de asta.
Mai lipsea un episod cu „blocat în aeroport de zăpadă,
în ajunul unui campionat de dans, cu Gregory Hines”
și câștigam un Emmy.
Apoi am pierdut totul.
- Nimeni nu observă scurgerea? - Bine, aducem o găleată.
- Îmi picură în cap! - Atunci vei ține tu găleata.
Ciudat e că doar după ce am fost concediat m-am regăsit pe mine însumi.
M-am eliberat, am dat totul pe față. Eram sincer cu mine însumi.
Ce treabă are sinceritatea cu asta?
Când nu mă ascundeam după o mască, eram împăcat.
Atunci am devenit filantrop.
- Pot să te întreb ceva? - De ce spun oamenii asta?
Dacă întrebi, poți, o vei face și tocmai ai făcut-o.
Da! De ce ne anunțăm întrebările?
Sunt cumva capete încoronate?
Intră regele și regina Întrebare, de pe Insula Interogației!
Pot să te întreb ce mai faci?
Foarte bine, mulțumesc.
Încă n-am întrebat. Întrebam dacă pot să întreb.
Îți plăcea să faci muncă de caritate? O plăcere profundă...
A depășit orice bucurie a vieții.
Atunci, nu se pune. Dacă-ți plăcea, nu erai altruist.
Doar altruismul e bun.
Cine spune asta? Am ajutat oameni. Cui îi pasă dacă mi-a și plăcut?
Plăcerea e egoistă. Dacă m-aș fi pocăit cu adevărat...
În casa mea nu se discută despre religie.
De n-aș fi încercat mereu să mă simt tot mai bine,
căutând plăcerea maximă... Asta a fost partea nasoală.
Una dintre cele trei. Stați! Pot fi patru?
Faza când te-am găsit în rulotă e printre primele cinci nasoale.
Aiurea!
Am făcut multe pentru mulți oameni. Nu am fost un om rău.
Nimeni nu te acuză de asta, Sarah Lynn.
Ba da! Voi, cu „sinceritatea”, „caritatea” și „uciderea de naziști”!
N-am ucis niciun nazist, doar camarazi, din greșeală.
Și n-am eliberat niciun lagăr. Chiar nu știu ce am făcut.
Poftim! A sosit soțul dv.
Tata e aici? N-a ajuns niciodată la cină.
- Am o întrebare! - A mai sosit o întrebare!
Vi s-a difuzat vreo piesă în cosmos?
Cineva? Nu? Doar mie?
Așa ziceam și eu.
Single-ul meu „Nu, nu, nu înseamnă da” ajunge până pe Marte!
Asta are însemnătate pentru posteritate.
Trebuie să însemne ceva! Voi fi...
Scuze! Am pierdut spectacolul?
- Bună! - Omul nostru!
Tată!
N-ai pierdut nimic. Oricum n-aveam altă treabă.
De ce nu ne-am adapta programului tău?
V-am cerut scuze. Alergam.
Da, și ai întârziat.
Iar eu mă dădeam de ceasul morții să pun cina pe masă.
Da, ai ajutat.
Și acum îmi piere răbdarea cu cicăleala ta!
Și o s-o țin tot așa până când amândoi vom...
În fine. Suntem toți.
Mă strecor și eu aici.
- Ia-ți ceva frumos! - Mulțumesc, dle Secretariat.
- Ce am pierdut? - Jucăm „Faze bune și nasoale”.
Am eu una! Machu Picchu.
Când m-au concediat din serial, m-am gândit să-mi pun capăt zilelor.
Pe bune, Herb?
Da. Dar echipa Knicks avea un sezon bun și voiam să prind finala.
Nu te-ai sinucis pentru că Knicks juca bine?
Ce-ai fi făcut dacă juca prost?
Nu știu. Treceam la baseball.
Ce naiba... Nu ești consecvent!
Parcă nici nu voiai să-ți faci felul!
Mă bucur că nu am făcut-o.
Pentru că, zece ani mai târziu, eram la Machu Picchu
și mi-am dat seama că pot face mai multe cu viața mea.
Bun, e rândul meu.
22 august 1973. Mi s-a interzis să mai alerg.
Iar atletismul era singurul lucru la care țineam.
Fără asta, eram un nimeni.
- Asta e faza nasoală? - Cea bună e c-am sărit de pe pod.
- Iisuse! - Ce v-am zis eu de religie?
Am ales. M-am dus așa cum voiam. Puțini pot spune asta.
- Da. - Așa este.
Ce priveliște aveam...
Era incredibilă.
Vai!
- Mi s-o trage de la înot. - Ai înotat?
Da, eu...
- Când am înotat? - Nu-ți bate capul!
- Tu ai vreo fază bună? - Nu știu.
Anul trecut am predat.
Aveam un student cu probleme, nu trecea de un blocaj.
L-ai ajutat să interpreteze bine o scenă la cursul tău?
Asta e faza tare din viața ta?
Nu știu, improvizam. M-ați luat ca din oală.
Amice, ce a fost special la faza asta?
Mi-a plăcut să ajut pe cineva.
Vedeți? Cum ziceam și eu!
Dar i-a plăcut, cum spuneam eu!
Mi-a plăcut fiindcă îmi amintea de începuturile mele.
Când noi doi ne maimuțăream la microfon, încercând să ne dăm seama...
- Asta a fost cea mai tare fază. - Serios?
- Suntem gata de spectacol? - S-o facem!
Mi-a părut bine!
Nu vii?
Mereu mă trezesc în punctul ăsta. Voi mergeți la spectacol.
Zach Braff își cere scuze, deși poate să-mi ia farfuria și din altă poziție.
- Apoi mă trezesc. - Bine.
Rămâne pe data viitoare.
Scuze!
Bună! Luați loc!
Spectacolul de azi e în cinstea lui BoJack Omul-cal!
Ce spuneți? Să începem?
Da! Prima artistă nu are nevoie de prezentare, dar tot i-o voi face.
Doamnelor și domnilor, unica, inimitabila Sarah Lynn!
Vă mulțumesc!
Dedic interpretarea de azi omului zilei, Bojack Omul-cal!
Îmi pare rău pentru ce ai pățit! Trebuia să te fi ocrotit...
- BoJack, acum e numărul meu. - Firește. Scuze!
Viața e un spectacol fără final, amice
Doar că se sfârșește undeva
Uvertura e viața Dar spectacolul e scurt, nu se dezice
Ești aici cu prietenii și cu familia
Pe repede-nainte Înșirui cuvinte
Ei moaca pe tricouri ți-o tipăresc
Și pe afișe uriașe ți-o întipăresc
Și din dans nu te oprești
Până cortina se lasă
Spectacolele nesfârșite Sunt viața, firește
O siluetă care stăruie Când tu te-ai prăpădit
Ce rost are, gloabă ce ești Să te străduiești orbește?
Pune-i capăt și veșnic vei fi pomenit
Glasurile tac, mulțimea acasă pleacă
Muzica începe, acul pe disc pică
E-un cântecel din copilărie De la tine învățat
Nu te opri din dans
Sarah Lynn!
Interpretând un număr în aer,
prietenul vostru și al meu, suspendat și neegalat,
Corduroy Jackson-Jackson!
- Unde s-a dus Sarah Lynn? - Savurează spectacolul!
- Unde dă ușa asta? - Stai jos! Îți vine și ție rândul.
- Nu! Spune-mi... - Păzea!
Corduroy Jackson-Jackson și-a spus ultimul cuvânt!
Stați jos în față!
Să continue spectacolul!
Îl cunoașteți, îl iubiți,
aplaudați-l furtunos pe...
- Tragem un fum? - Zach Braff!
Da! Hai să ieșim!
E o onoare.
Ce e dincolo de ușă?
Ce tupeu pe bărbos! Herb?
Da, Herb.
Zice că e împăcat? Fiindcă a fost la Machu Picchu?
- Nu cred o iotă! - Nu știu. Eu îl cam cred.
Crede-mă, fiecare din sala aia ar trăi, dacă ar mai putea.
Pace? Încearcă să se mintă singuri.
- De ce? - Că viața are o însemnătate.
Că, dacă dansezi cum ți se cântă, capeți cadoul de despărțire la final,
un certificat înrămat pe care scrie: „Bravo, ești împăcat”.
- Nu mi-ar prinde rău. - Dar ia ghici!
Tot efortul de a face bine, de a ajuta, de a fi cineva...
Nu m-am obosit cu rahaturile astea și iată-mă aici, la fel ca ei.
Erai cel mai rapid atlet din lume, un model pentru milioane.
Totuși, iată-mă aici, ca tine.
Dacă ai putea da timpul înapoi, ce ai face altfel?
Ce aș face? N-aș mai pune atâta suflet.
În ce? În atletism?
În nimic.
Știu că nu pricepi. Sunt Secretariat.
Sunt și taică-tău, nu știu de ce.
Dar, ca tată al tău, e important să știi că am pus suflet.
Ba nu. Puneai suflet doar în cartea ta.
Te îmbătai și te văicăreai cu viața ta. Nu puneai suflet în nimic.
Așa lăsam impresia, dar puneam mult suflet, BoJack.
Țineam la tine, la mama ta.
Voiam să mă respecți, să mă iubești.
Și mă temeam că mă voi da de gol.
Am ținut enorm la voi.
Păcat că n-am apucat să vorbim așa în viața reală!
M-ar fi ajutat mult.
Măcar am făcut-o acum, înainte să mă trezesc.
Să te trezești? Tu tot nu te-ai prins?
De ce să mă prind?
Pierderea e o artă, o colaborare
între cei care ne părăsesc și cei care rămân în viață.
Dansăm în umbrele absenței lor.
- Acestea fiind spuse, vă prezint... - Opriți spectacolul!
- Pardon! - Ce se petrece?
Ești foarte nepoliticos! Urma să dansez pe role.
- Calmează-te, băiete! - Da! Ia loc și...
- Nu! - Te rog!
Nu sunt pregătit! N-am apucat să regizez remake-ul
Focul ucigaș al lui Zach Braff!
Nu am terminat memoriile: Am pornit un Zach care a pus lumea pe jar.
N-am obținut brevet pentru „Zach Braff mic dejun exploziv” la Shake Shack!
Fani plini de bani care postează hashtagul „Gustările lui Zach”
și capătă bani înapoi rapid cu aplicația Braff!
Trebuie să mă trezesc! N-am ce căuta aici!
Firește! Tu ești mereu buricul pământului.
- BJ, amice... - Cum am ajuns aici?
De unde naiba să știu?
Am intrat prin efracție în casă. Dar nu mai era casa mea.
Mă uitam la Glume dure pe Blu-ray.
Da. Am mai băut ceva și am găsit niște pastile.
Apoi m-am dus să înot...
Nu! Stați așa! Am ieșit din piscină. Da! Și am sunat-o pe Diane!
- BoJack, ținem un spectacol. - Dar am sunat-o pe Diane!
Nu puteam să mă fi înecat dacă am sunat-o!
N-ar trebui să fiu aici.
Măcar să termin discuția... Unde e un telefon?
Doamnelor și domnilor, v-am pregătit un număr pe cinste.
Pe cinste! Hai să-l vedeți, înainte s-o ia la goană!
- Nu! Încetați! - E Secretariat!
Ține-ți firea! Nu schimbi nimic dacă o iei razna.
Oricum urma s-o pățești cândva.
Un poem. Evident, original. Priveliștea din picaj.
„Vântul șuieră nimicuri dulci Vuiesc sublim apele adânci
Se foiește neîncrezător Trage aer în piept, e vremea, e cutezător
Degetele balustrada rece o ating Curând vor ajunge în valuri ce se sting
Întredeschide ochii fără curaj Căci e deja în picaj...”
Nu am încheiat! Stați! Nu am terminat!
„O adiere de vânt bate, e soare Apa râului șerpuiește strălucitoare
Endorfinele toată ființa îi cuprind Orice grijă amuțind
Acum zbori!
Mai limpede decât la sol Vezi totul în culori
Ce bine totul acum s-ar potrivi, De nu ai fi în picaj
Dacă gravitația nu te-ar zdrobi
Căderea prea repede se petrece
Aș da orice degetele iar Balustrada s-o atingă, rece”
M-am răzgândit!
M-am răzgândit! Nu mai vreau!
Nu-i nimic.
„Dar ce-i făcut e bun făcut
Tăcerea sunetul îl înăbușă de grumaz
Înainte să sar trebuia să mă fi gândit La priveliștea din picaj...”
Nu! Chiar trebuia să mă fi gândit la priveliștea din picaj!
Găsește-ți pacea, uriașule!
„Aș vrea să fi știut Cum e priveliștea din picaj...”
Trebuie să o șterg de aici!
- Ce... - BJ, ce faci?
Nu contează ce faci aici.
Dacă țipi și te zbați, n-o să ieși din piscină.
- Mai bine... - Ia loc!
Dar eu...
BJ, poate te va găsi careva și te va salva.
Dar poate că nu va fi așa. Nu putem ști.
Pot să te întreb ceva?
S-a întors careva din locul ăsta?
BJ, nu există niciun loc.
Creierul tău se zbate acum în ghearele morții.
Poți doar să stai cuminte și să savurezi spectacolul.
Oameni buni, iat-o pe Beatrice Omul-cal, cu fratele ei mai tânăr, Crackerjack!
Asta e partea grea.
Măi să fie!
Asta e partea ușoară.
Încheiat!
Beatrice Omul-cal!
Urma să ne cânte,
dar n-o prea ajuta... grumazul!
Bun. Sunteți gata pentru capul de afiș?
Nu.
Să urce pe scenă...
Nu. Vă rog...
Vedeta din Glume dure,
Spectacolul lui BoJack Omul-cal, Philbert, Secretariat
și viitorul Inorog libidinos!
Fiul lui Butterscotch și Beatrice!
Soțul nimănui! Tatăl nimănui... de care să se știe!
Comic, actor,
alcoolic inveterat!
Fermecător, talentat și un tâmpit și jumătate.
Este... BoJack Omul-cal!
E înfricoșător?
Nu. Nu cred.
Așa e viața.
Totul se sfârșește cândva. Perfuzia se oprește.
Ne vedem dincolo.
BoJack, nu e nimic dincolo.
Asta e tot.
Stați...
Trebuie să dau un telefon.
Alo?
E cineva?
Caut un telefon.
Diane! Ești acolo? Diane, am nevoie de tine!
- Bojack? - Diane! Slavă Domnului!
Slavă Domnului, Diane! Diane, mă vei salva, nu-i așa?
Te-am sunat. Vii după mine?
BoJack, de ce m-ai sunat? Sunt la Chicago. Nu te pot salva.
- Nu ai răspuns. - Întocmai.
- A intrat căsuța vocală. - Da.
Și... am intrat iar în piscină.
- E prea târziu. Ce-i făcut e bun făcut. - Nu.
Nu am ce face, BoJack. Nu sunt reală. Nimic nu este.
- Ce fac acum? - Nu contează, BoJack.
Dacă nu contează, putem măcar să vorbim la telefon?
Bine.
Cum ți-a mers azi?
- Bine. - Da?
Da, mi-a mers bine.
Subtitrarea: Irina Para