PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co to máš?
Asi hortenzii.
Má vůbec hortenzie ráda?
Spíš ne. Nemá ráda vůbec nic.
Ahoj, BoJacku.
Díky za pozvání, mami.
Jsi čestný host.
Lidi, BoJack je tady!
Ahoj, kámo! Pojď sem!
- Pro tebe. - Kytka.
Hlína v interiéru. Skvělé.
BOJACK ZABÍJÍ
Jdeš jako na zavolanou.
Oknem proletěl pták
a teď ji nemůžeme vyhnat.
Hej, venku je ráno, tak skoč někam dál!
Panečku, ta je hajsavá jak hajnej ve svým revíru.
Telefon, paní Horsemanová.
Díky, sluho.
- To je Zach Braff? - Kdo?
Herec, nezávislej filmař a kamarád Donalda Faisona?
- Myslíš mého sluhu? - K vašim službám!
S Donaldem jsem se skutečně přátelil,
je to skvělý chlap…
- Sluho! - Promiňte. Máte hovor.
Vezmu si ho v kuchyni.
BoJacku, buď pro změnu užitečný a přilož ruku k dílu, ano?
Pomoz s tím ptákem.
Prosím? Aha, to jsi ty.
A dost!
Do...
Ta teda sletěla
jako sledovanost Veroničiných svůdností,
když je přesunuli na pondělí.
Hřbitov sitcomů. Komu se chce smát v pondělí?
BJi! Konečně jsi dorazil na naše malý soirée, co?
Jo, pořád se mi vracel sen o večeři se všema,
co už jsou po smrti, tak jsem si to chtěl prožít.
Tak jsem tady.
Musíme ji obejít zleva.
Ahoj. Bourák?
Mám to vyšitý na trenkách!
Strejda, kterýho jsem neznal, ale nedokázal se mu vyrovnat.
Dobře, vojáku. Připravit, zamířit...
Čau, kámo!
Ahoj, Corduroyi, rád tě...
Pořád jseš vyjukanej, protožes mě viděl nahýho
a oběšenýho na nabíječce s citrónem v ruce a obří erekcí,
která neustoupila ani víc než hodinu po smrti?
- Jo. - Musíš to překousnout, kámo.
- Co? Přestaň. - Promiň.
Zapomněl jsem, kde jsem.
- Co tohle? - Holčička má recht.
Laso je na nic, pohrabáčem na ni!
Ukaž jí, kdo je tady pánem!
Zažeň ji do kuchyně!
Tumáš!
- Paráda! - Za ní!
Ano, ano, BoJack bodnul ptáka. Bod pro něj.
Když jsme u budižkničemů,
manžel dorazí později. Večeři začneme bez něj.
Ale představení stihne, ne?
To bych mu radila.
Zatím se přesuneme do jídelny,
než nám jídlo vychladne. Jako moje mateřská láska.
Za mě asi poprvé,
co mě někdo poprosil o podpis.
- Vážně? - Ty bláho!
Ani jsem se neuměla podepsat!
Udělala jsem jen klikyhák.
- Vodu? - Díky, Zachu Braffe.
Svůj první podpis dáš jen jednou.
Podruhý je to laskavost, pak už jen stereotyp.
Ale poprvý... Poprvý...
Co to je?
Dobře, teď já.
U mě to byl taky podpis. Na povolávacím rozkazu.
Jsi připravený zazpívat „Hej, pane zajíci“?
Nejsem, mami. Představení nikdy nestihnu.
Netušil jsem, že narukování povede k mým dvěma nejhorším zážitkům.
Dvěma? Mohli jsme si vybrat dva?
Corduroyi, povídáme si, nejsi ve škole.
V tom případě mám tři.
Ne, tři je moc.
Nejhorší bylo loučení s matkou
a kulka prolétávající generálovým obličejem,
než pak zasáhla ten můj.
Aspoň jsi umřel rychle.
Já pořád slyším kapání kapačky, když jsem chodil na chemoterapie.
Kap, kap.
- Co ty, BoJacku? - Co?
Nejlepší a nejhorší zážitek.
To nejhorší, co jsem zažil, asi bude...
Těsně předtím, než jsem se dostal sem.
Byl jsem u Angely Diazový.
Taky máte vodu plnou chlóru?
Hej, Braffe, můžeš mi donést jinou?
Ano, pane Horsemane.
Bouráku, myslíš, že měla tvoje smrt smysl,
protože jsi umřel za vyšší dobro?
- Kruciš! - Jistěže měla.
Takové otázky jsou na prostého vojáka příliš.
Bratr přinesl tu nejvyšší oběť.
- Někdy si totiž říkám… - A to mi nejde do hlavy.
Když totiž velebíme myšlenku obětování,
- ztráty, utrpení... - Nezačínej zase, BoJacku.
Když vyrůstáme v podobný atmosféře,
získáme přesvědčení, že štěstí je něco sobeckýho,
jenže oběť nemá žádnej smysl.
- Ale má. - Obětování se?
Pro vyšší dobro možná, ale samo o sobě?
- Co je na něm dobrýho? - Spousta. Obětování se je dobrý.
Musí být, protože jsem toho obětovala tolik a byla jsem úžasná.
Cos ty mohla obětovat?
Všechno.
Celej svůj život.
Umřela jsi během hédonistického hýření.
Nemluvím o svý smrti.
Mluvím o svým životě. Obětovala jsem celej svůj život.
Budeme probírat celý životy? Budeme tu do rána.
Je to „Nejlepší/Nejhorší“, ne „Všechno, co se stalo“.
Fajn, nejhorší zážitek:
Turné „Sexuálně sebejistá panna“ v roce 2007.
Manažer vypustil moje nahý fotky, aby se turné protáhlo,
a moje máma pitvala můj jídelníček. Bylo to peklo.
Miliony fanoušků ale dostaly zážitek, na kterej nikdy nezapomenou.
A to něco znamená.
Ne, jen ti to dělalo dobře.
- Ne! - Chceš říct, že tvoje zpívání
se dá srovnávat s osvobozováním koncentráků?
Nemusíme srovnávat jablka s Treblinkami.
Řekni to, Herbe.
Naše práce něco znamená, přinášíme radost.
Musí to tak bejt, že jo?
Fakt jsem si to myslel. A věřil jsem tomu.
Jedna epizoda odehrávající se na letišti během sněhové bouře
v předvečer taneční soutěže s Hinesem ve vedlejší roli
mě dělila od Emmy.
A pak jsem o všechno přišel.
Fakt si nikdo nevšiml, že tu kape?
Dáme tam kbelík.
- Kape to na mě! - Tak ho budeš držet.
Ale vtipný je,
že sám sebou jsem se stal, až když mě vyrazili.
Už jsem nic neskrýval. Byl jsem volnej a autentickej.
Co s tím má společnýho autenticita?
Když jsem odhodil všechny masky, poznal jsem, co je klid a mír.
Tehdy se ze mě stal filantrop.
- Můžu mít dotaz? - Proč to lidi říkají?
Když se ptáš, tak ano, můžeš, zeptáš se a už ses zeptal.
Jo, proč ohlašujeme otázky?
Jsou snad otázky nějaká šlechta?
Přichází král a královna Dotazů z Výslechových ostrovů.
Můžu se zeptat, jak se máte?
Znamenitě, děkuji.
Ještě jsem se neptal. Zeptal jsem se, jestli se můžu zeptat.
Těšila tě práce pro charitu?
Přinášela ti potěšení?
Víc než cokoliv jinýho.
Tak to se nepočítá. Když tě to těší, není to nezištný.
Dobro je to, jen když je to nezištný.
Kdo to vymyslel? Pomáhal jsem lidem.
Není jedno, že mě to i těšilo?
Dobrej pocit je sobeckej.
Kdybych se oddal Kristu a vykročil po cestě...
Ve svém domě nechci o náboženství nic slyšet.
Kdybych v jednom kuse neprahnul po dobrým pocitu,
kdybych nehledal maximální potěšení... To bylo to nejhorší.
Vlastně jeden z tří nejhorších zážitků. Můžu mít čtyři?
Já mám v první pětce rozhodně to, jak jsem tě našel v přívěsu.
To je blbost!
Pomohla jsem spoustě lidí! Nebyla jsem špatnej člověk!
Nikdo neříká, že jsi byla špatnej člověk.
Ale jo! Vy!
S tou vaší „autenticitou“, „charitou“ a „zabíjením nácků“!
Nácka jsem nezabil. Jen omylem svoje druhy.
Ani jsem neosvobodil koncentrák. Vlastně nevím, co jsem dokázal.
Tady. Dorazil váš manžel, madam.
Počkat, táta je tu? Večeři nikdy dřív nestihl.
- Hej, mám otázku. - Přichází další otázka!
Hraje nějaká vaše píseň ve vesmíru?
Co? Ne? Jen moje?
To jsem si myslela.
Můj hit „Ne, ne, ne (Ne znamená ano)“ letí na Mars!
To něco znamená! Nezapomene se na mě!
Musí to něco znamenat! Budu...
Promiňte. Prošvihnul jsem to?
- Ahoj! - Je tu!
- Tati! - Já...
Nic jsi neprošvihl. Stejně jsme neměli nic na práci.
Proč bychom se všichni nepodřídili tvému rozvrhu?
Už jsem se omluvil. Dělal jsem.
Ano, jako vždycky. Dělals bůhví co,
zatímco já se mohla strhnout, abych udělala večeři.
Ano, s tvou pomocí.
Dělej, mluv dál a neručím za sebe.
Ty mi budeš dělat ze života peklo až do...
No, už se stalo.
Vmáčknu se sem.
- Kup si něco pěknýho. - Děkuji, pane Sekretariáte.
- Co se děje? - Hrajeme Nejlepší/Nejhorší.
Už vím! Machu Picchu.
Když jsem skončil v Koninách, vážně jsem přemejšlel o sebevraždě.
Do háje, Herbe. Fakt?
Jo, ale Knicks se dařilo
a já je chtěl sledovat.
Počkat, nezabil ses, protože se Knicks zrovna dařilo?
Co bys udělal, kdyby se jim nedařilo?
Nevím, začal sledovat baseball?
To mě... To je tvůj homerun?
Ty ses snad vůbec nechtěl zabít!
Jsem rád, že jsem to neudělal. O deset let později v Machu Picchu
mi došlo, že v životě můžu dokázat mnohem víc.
Fajn, teď já.
22. srpen 1973. Zakázali mi běhat.
Jediný, co mi v životě dávalo smysl, bylo běhání,
a když mi ho vzali, byl jsem nula.
- Nejhorší zážitek? - Nejlepší: skok z mostu.
- Ježiši. - Co jsem říkala o náboženství?
Byla to moje volba. Odešel jsem po svým. To moc lidí říct nemůže.
- Ne. - Pravda.
A ten výhled.
Neuvěřitelnej.
Panečku.
- To bude z toho plavání. - Byls plavat?
Jo, já...
- Kdy jsem plaval? - Nemysli na to.
- Máš nejlepší zážitek? - Nevím.
Loni jsem učil
a měl jsem studenta,
kterýmu to moc nešlo.
A co? Pomohls mu, aby se naučil hrát? Ve školní hře?
To je nejlepší zážitek tvého života?
Nevím, vařil jsem z vody.
Netušil jsem, že se budete ptát.
No tak, kámo. Co na tom bylo nejlepší?
Bylo příjemný někomu s něčím pomoct.
Vidíte? Pomoc druhým.
Jenže se mu to líbilo, protože mu to bylo příjemný.
Líbilo se mi to, protože mi to připomnělo moje začátky.
Ty a já, lumpárny a večery pro publikum.
Zkoušení nových věcí.
- Vlastně to asi bylo nejlepší. - Opravdu?
Můžeme přikročit k představení?
Jo!
Rád jsem vás viděl!
Ty nejdeš?
Tady se vždycky vzbudím. Vy jdete na představení,
Braff řekne: „S dovolením,“
i když mě může obejít a vzít talíř z druhý strany,
- a já se probudím. - Aha, dobře.
Tak zatím.
S dovolením.
Dobrý večer! Posaďte se, prosím!
Dnešní představení bude na počest BoJacka Horsemana!
Tak co? Můžeme to rozjet?
První účinkující nepotřebuje uvést,
ale stejně ji uvedu.
Dámy a pánové, jedinečná a nenahraditelná Sarah Lynn!
Děkuju!
Píseň chci věnovat dnešnímu oslavenci BoJacku Horsemanovi!
Sarah Lynn, omlouvám se za všechno, co se ti kdy stalo.
Nám. Měl jsem tě chránit...
BoJacku. Teď vystupuju já.
Ano, jasně. Promiň.
Život je nekonečná šou, starochu.
Až na to, že skončí, to si piš.
Předehra se táhne, hlavní číslo je hned fuč.
Ale aspoň tu máš rodinu a přátele, víš?
Utíkáš a chrlíš hlášky.
Tvou tvář dají na hrnky, tašky.
A plakáty dlouhý jako kolona.
Tak zatni zuby a tanči, pořád tanči,
dokud nepadne ti opona.
Šou, ta žije věčně, má to na háku.
Tvůj obrys tam, kdes kdysi stál.
Tak nač se pachtit a lopotit se, hnědáku?
Skonči to a tvůj odkaz žije dál.
Dav je pryč, utich mumraj.
Napětí jako bič, tak hudbo hraj.
Tu píseň naučils mě, když byla jsem malá Madonna.
Tak dál jen tanči.
Dál jen tanči.
Sarah Lynn? Sarah Lynn!
S číslem na laně přichází
náš společný přítel, který se umí rozhoupat,
Corduroy Jackson-Jackson!
- Kam zmizela Sarah Lynn? - Užívej si představení.
- Kam vedou? - Posaď se, přijde řada i na tebe.
- Ne, řekni mi... - Bacha!
A tím se loučí Corduroy Jackson-Jackson!
Nezacláněj, prosím.
Fajn, jedeme dál.
Přichází oblíbený umělec,
tak ho přivítejte vřelým až horkým potleskem…
- Chceš si zakouřit? - Zach Braff!
Jo, padáme odsud.
Je mi velkou ctí.
Co je za těma dveřma?
Co si o sobě ten fousáč myslí? Herb?
Jo, Herb.
Že našel klid a mír? V Machu Picchu?
- Na to mu neskočím. - Já mu to věřím.
Říkám ti, že úplně všichni by se vrátili, kdyby mohli.
Klid a mír? Jen se snaží si něco namluvit.
- Co? - Že má život smysl nebo účel.
Když zaškrtneš správný odpovědi a zatančíš,
dostaneš dárek na rozloučenou,
zarámovanej diplom „Gratulujeme, našels klid a mír“.
- To by mi nevadilo. - Jenže víš co?
Všichni strávili tolik času tím,
že se snažili bejt dobrý, pomáhat a něco dokázat.
Já na tohle všechno kašlal a stejně jsem tady.
Byls nejrychlejší běžec světa. Inspirovals miliony.
A přesto jsem tady, stejně jako ty.
Kdyby ses mohl vrátit, co bys udělal jinak?
Tolik bych všechno neřešil.
Co? Závodění?
Úplně všechno.
Vím, že je to matoucí, protože jsem Sekretariát
a z nějakýho důvodu i tvůj táta,
ale jako tvůj táta ti chci říct, že mi na tobě záleželo.
To není pravda. Záleželo ti jen na tvý knížce,
na chlastu a věčným remcání, jak je ti mizerně,
ale to se nepočítá.
Možná ti to přišlo, protože jsem si stavěl zdi,
ale záleželo mi na vás.
Na tobě i tvojí matce.
Chtěl jsem, abys mě uznával, abys mě miloval.
Hrozně jsem se bál, že to poznáš.
Moc mi na vás záleželo.
Škoda, že jsme si takhle nepromluvili ve skutečnosti.
Všechno mohlo bejt jinak.
Aspoň jsme to ale stihli teď, než se probudím.
Probudíš? Tobě to ještě nedošlo, co?
Co?
Ztráta je umění sdílené mezi těmi,
kteří nás opustili, a těmi, kteří zůstali.
Tančíme se stíny jejich nepřítomnosti.
- A proto bych vám rád... - Zastavte to!
- S dovolením. - Co se děje?
Rušíš mě. Zrovna jsem se chystal na číslo na kolečkových bruslích.
- Uklidni se, synku. - Jo, sedni si a...
- Ne! - Ne! Prosím!
Nejsem připravený, nestihl jsem natočit remake Ohně.
Oheň Zacha Braffa!
Nedokončil jsem paměti
Zachy tvý mámy Braffový!
Nikdy jsem nepatentoval
„Snídaňový blafy Zacha Braffa!“ v Shake Shacku.
S hashtagem „Zach sněd“ a apkou „Šetři s Braffem“
budeš mít blafy s báječnou a bezprizorní slevou!
Musím se probudit. Nemůžu tu bejt!
No jistě. Všechno se vždy točí jen kolem tebe.
-BJi, kámo... - Herbe! Jak jsem se sem dostal?
Jak to mám vědět?
Vloupal jsem se do svýho domu, kterej už ale nebyl můj.
Díval jsem se na Koniny na Blu-rayi.
Jo! A chlastal jsem a našel prášky.
Pak jsem si šel zaplavat...
Ne! Ne! Počkat! Vylezl jsem z bazénu.
Jo! A zavolal jsem Diane!
BoJacku, máme tu představení.
Volal jsem Diane.
Nemohl jsem se utopit, vylezl jsem, takže bych tu neměl bejt!
Musím dokončit ten hovor! Kde je telefon?
Dámy a pánové, teď vás čeká něco extra.
Skutečně extra.
Pozorně se dívejte, než vám uteče.
- Ne! Přestaňte! - Přichází Sekretariát!
Zachovej klid.
Vyváděním si nijak nepomůžeš.
Stejně sis o to koledoval.
Báseň. Původní, pochopitelně. „Výhled, odkud není cesty zpět“.
„Slabý vánek nešeptá, voda klidná jako poušť.
Nohy jako z rosolu, však nádech, přichází spoušť.
Most nechává za sebou, ve vodě brzy bude tkvět,
Sevřená víčka lehce povolil na výhled, odkud není cesty zpět.“
Ještě jsem neskončil. Počkat. Ještě jsem neskončil.
„Slabý vánek, slunce svit, řeka zurčí s noblesou.
Příval libých endorfinů, co klid ti přinesou.
Letíš,
jasnou mysl přináší ti let.
Už je to dobré, nebo bylo by, kdybys nebyl tam, odkud není cesty zpět.
Gravitace sílu má,
čím jen zpomalit pád?
Pevná zem je ta tam, jak byl bych za ni rád.“
Rozmyslel jsem si to.
Já nechci.
Neboj se.
„Ale tak to je, dokonáno jest,
v ohlušujícím tichu neslyším anděly pět.
Před skokem měl jsem vidět výhled, odkud není cesty zpět.
Ne! Vážně jsem měl pomyslet na výhled, odkud není cesty zpět!“
Najdi klid a mír, chlapáku. Najdi ho.
„Kéž bych předtím znal výhled, odkud není cesty...“
Musím pryč!
- Co? - Kam si myslíš, že jdeš?
Je jedno, co tu uděláš.
Křik a scény tvoje tělo z toho bazénu nevytáhnou,
- takže se můžeš klidně... - Posadit!
Ale já...
Podívej, BJi, je možný, že tě někdo najde a zachrání,
ale taky je možný, že ne.
Jde to mimo nás.
Můžu mít dotaz?
Vrátil se někdy někdo z tohohle místa?
BJi, žádný místo neexistuje.
To se jen tvůj mozek vyrovnává s tím, s čím se podle sebe vyrovnat musí.
Takže se posaď a bav se, nic jinýho stejně dělat nemůžeš.
Přichází Beatrice Horsemanová
se svým mladším starším bratrem Bourákem!
Teď to nejtěžší.
Panečku.
A teď to nejsnazší.
Přepínám a končím!
Skvělá Beatrice Horsemanová.
Měla nám dneska zazpívat,
ale nakonec nepopustila uzdu.
Jste připravení na hlavní číslo?
Ne.
Přivítejte na pódiu...
Ne. Prosím.
Hvězdu Konin,
Show BoJacka Horsemana, Philberta, Sekretariáta
a připravovaného Zvrhlého jednorožce,
syna Vaječňáka a Beatrice,
ničího manžela a ničího otce, aspoň co víme,
komika, herce
alkoholika,
šarmantního mluvku a pitomýho debila
BoJacka Horsemana!
Je to děsivý?
Podle mě ne.
Tak to prostě je, víš?
Všechno jednou skončí, kapání konečně ustane.
Uvidíme se na druhý straně.
Ne, BoJacku, žádná druhá strana není.
Jen tohle.
Počkat, počkat, počkat.
Potřebuju si zavolat.
Haló?
Někdo? Kdokoliv?
Hledám telefon.
Diane! Diane! Jsi tam? Diane! Potřebuju tě!
- BoJacku? - Diane! Díkybohu!
Fajn, Diane. Ty mě zachráníš, viď?
Volal jsem a jedeš za mnou, viď?
Proč jsi volal mně, BoJacku? Bydlím v Chicagu. Nemůžu tě zachránit.
- Nezvedlas to. - Nezvedla.
- Spadlo to do hlasovky. - Tak.
A pak... jsem se vrátil do bazénu.
- Je pozdě. Zpátky už to nevezmeš. - Ne.
Nemůžu nic dělat, BoJacku. Nejsem skutečná. Nic z toho není.
- Co mám dělat? - Na tom nezáleží, BoJacku.
Když na tom nezáleží, můžu si s tebou dál povídat?
Dobře.
Jak ses dneska měla?
- Dobře. - Jo?
Jo, měla jsem se dobře.
Překlad titulků: Martin Drtina