NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
PYHÄN ELMERIN SAIRAALA
HORSEMAN KUOLI
SONYN HEADLESS HORSEMAN -ELOKUVAPROJEKTI KUOLI
BOJACK HORSEMAN EI KUOLLUT
BOJACK OIKEUDESSA
BOJACK OLI KAMMOPELOTTAVA! KAUHISTUNUT POIKA KERTOO
#KAMMOPOIKA VALTAA AMERIKAN
NETFLIX-SARJASSA LIIKAA KIRAHVIVITSEJÄ
HORSEMAN 14 KUUKAUDEKSI VANKILAAN
GERSH-AGENTTITOIMISTO KIINNITTI KAMMOPOJAN
Mikään ei ole helppoa.
Mutta en nyt puhuisi teille, jos en uskoisi, että vielä ei ole myöhäistä.
Miksi me olemme täällä?
En tiedä teistä muista,
mutta minä aion tuottaa parhaan Ibsenin Hedda Gabler -produktion,
jonka tämä huipputurvallinen vankila on nähnyt!
Palataan rouva Elvstedin sisääntuloon.
Ja muistakaa: jos näen teidät, olette lavalla ja roolihahmossa,
ja teillä on mielipide Ejlert Løvborgin paluusta.
Onko kello jo puoli yksitoista?
Lähden nyt, mutta palaan huomenna, ja harjoitukset jatkuvat maanantaina.
Olisi hienoa, jos osaisitte vuorosananne.
Ja Schlesinger, jos ehdit tehdä rassin ja väijyttää C-osaston vasikat,
ehdit myös opetella vuorosanasi. Mitä vain pidät tärkeimpänä.
Siinä hän on!
Varokaa Amerikan etsityintä rikollista.
-Kiitos kyydistä. -Juryn mielestä olet syyllinen siihen,
-että olet superviileä heppu. -Tosi fiksua. Mennäänkö jo?
Tuomitsen sinut elinkautiseen ystävyyteen kanssani!
Jos tarjolla on vain tätä, valitsen vankilan.
Aioitko pitää noita vaatteita häissä?
Painotat valinnaisuutta sanoissa "puku valinnainen".
Menin vankilaan näissä kuteissa. En tiennyt joutuvani häihin.
Siksi mukaan pitää aina pakata varmuuden vuoksi puku.
-Mistä saitkaan tuomiosi? -Virallisesti murrosta,
mutta oikeastaan kaikesta.
Niin, vähän kaikkea.
Kuten annokset lempiravintolassasi, jossa on pienet lautaset ja pyörötarjottimet.
-Anteeksi? -Onko sinulla sellaista lempiravintolaa?
Jossa on pienet lautaset ja pyörötarjottimet? Eli fiiniä?
Tuon kuuleminen merkitsee todella paljon.
Minulla on kyllä nälkä. Mistä saisi lounasta?
-Elefinosta! -Ei liian fiiniä? Mennään lounaskuppilaan.
Näetkö heitä paljon pariskuntana?
Näen Princess Carolynia Synttäri-isin tilaisuuksissa:
Emmyissä, Golden Globeissa ja muissa gaaloissa.
Tv:n Nobel-palkinto luotiin sarjaamme varten.
Judah on yleensä kotona Ruthien kanssa.
-Ajatella, Princess Carolyn vihille. -Odotitko olevasi sulhanen?
En odottanut, että kukaan on. Tuhlasin hänen parhaat vuotensa.
-Hänen parhaat vuotensa ovat nyt. -Siitäs sain. Tuhlasin väärät vuodet.
Hän sai minulle vankilomankin.
-Koska vapaudut? -Parin kuukauden päästä.
Mitä meinaat, kun vapaudut, etkä enää pakene kyttiä?
Teetkö uuden version Hamekyttä-elokuvasta, sinä pääosassa?
Yritän vain olla tyrimättä tätä viikonloppua.
-Et sinä sitä tyri. -Keksin kyllä varmaan jotain.
Saatko minulle toisen puvun?
-Tuleekohan Diane? -Kaikki tulevat. Vuoden isoimmat bileet.
En ole puhunut Dianelle sitten...
-Entä sinä? Tapailetko ketään? -Sarja pitää minut kiireisenä.
-Synttärit kaipaavat isiä. -Mikä se sarja on?
Ja keskityn nyt itseeni.
Koin läpimurron. Sanoin eräänä päivänä terapiassa:
"Onko naisongelmani kuin Christopher Nolanin elokuvat?
Niissä on naisia, mutta niiden aihe ei ole naiset vaan minä."
-Aika tarkkanäköistä. -Mietin,
onko itsetuhoisuuteni ja läheisriippuvuuteni -
Jim Carreyn The Mask -hahmon kaltaista? Koska "Pankaa ihmeessä kampoihin".
Ovatko kaikki läpimurtosi samanlaisia vertauksia?
Ovatko kaikki läpimurtoni brittiläinen progeyhtye? Koska "Yes".
Mitä? Täälläkö häät ovat?
-Pysähdyn vain äkkiä. -Griffith-observatoriollako?
-Minulla on lehdistötilaisuus. -Ja toit minut tänne?
Se oli matkan varrella.
Ei! En voi olla täällä.
Tämä vie enintään 20 minuuttia.
Ei ainakaan yli kahta ja puolta tuntia.
Päivää kaikille!
Tunnette minut Synttäri-isi-sarjan nimihahmona.
Olen ollut myös Surullinen koira ja vesisärötyksen kannattaja.
Lisäksi selvitin, mitä Hollywoo-tähdet tietävät, tietävätkö he juttuja,
mutta jotkut ehkä muistavat minut pahamaineisena D:n varastajana!
Juhlistaakseni Synttäri-isin menestystä -
päätin itsekin antaa syntymäpäivälahjan.
Soitin lempikylttifirmaani ja sanoin: "Haluan antaa tälle kaupungille D:tä -
kuten sarjani alkuperäisnimessä Birthday Dad!"
Sen kummemmitta lisäyksittä -
hyvästellään Hollywoon aika -
ja sanotaan: "Tervetuloa,
Hollywoob?"
Sanoin "d" niin kuin Birthday Dadissa.
Tietenkin tarkoitin Dad-sanaa. Luulin, että se on selvää.
Minun on mentävä, mutta ensi kerralla harkitsen vahvasti toista kylttifirmaa.
Seuraava pysäkki: häät!
En ole valmis. Vie minut linnaan.
Älä nyt, Shawshank. Hyvin se menee.
En voi tavata ihmisiä. En ole valmis.
-Mitä luulet tapahtuvan? -En tiedä. En ikinä tiedä.
Tiedän vain, että tapahtuu jotain pahaa, jos menen niihin häihin.
Sopiiko tämä? Mennään häihin, ja jos haluat lähteä pois, lähdetään.
-Niinkö? -Niin!
Ja jos haluat jäädä, jään kanssasi. En jätä sinua.
-Varmastiko? -Tietty. Olen tukenasi, tuli mitä tuli.
Paitsi jos näen ystäväni Erican ja unohdun kehumaan hänen luonnettaan tai ulkoasuaan,
mutta millä todennäköisyydellä se voisi...
WC
KATOLLE
-BoJack! Onneksi löysin sinut! -Mitä nyt?
Ilotulitukseen on 10 minuuttia. En ehdi selittää.
Meidän on mentävä rannalle, jotta voin istua hartioillasi.
-Miksi? -Sanoin, etten ehdi selittää!
Jouduitko vankilaan siksi, ettet kuuntele?
-Mennään! -Hyvä on.
Vau! Tuo oli kuin kolmiulotteinen!
Eli...
Miksi me olemme rannalla?
Näytit aika hämmentyneeltä.
-Ajattelin, että tarvitset raitista ilmaa. -Kiitos.
-Mutta miksi istut hartioillani? -Jotta näen ilotulituksen paremmin.
No niin, tule alas sieltä.
On kiva nähdä.
Miten pääsit pois vankilasta?
Törmäsikö rakennukseen helikopteri, ja kävelit ulos?
Mitä? Ei, tulin vain häihin. Palaan sinne huomenna.
-Harmi. -Ei niinkään. Rutiini tekee minulle hyvää.
-Pysyn sentään poissa vaikeuksista. -Hurraa! "Sentään poissa vaikeuksista."
Asetan itselleni pieniä tavoitteita.
Parin kuukauden päästä rikon raittiusennätykseni.
-Hienoa. -Siinä on tavoitetta. Mutta sen jälkeen...
Sen jälkeen rikot ennätyksesi taas. Teet uuden ennätyksen joka päivä.
Niin, mutta se on helppoa vankilassa.
Minun ei tarvitse tehdä itse valintoja. Pelkään, mitä tapahtuu, kun pääsen ulos.
-Entä jos ratkean taas? -Sitten raitistut taas.
Kuuntelepa tämä.
Olin toimistolla ja tanssin työtovereitten kanssa "Huugi-guugi"-laulua -
-kun tajusin, että se on tajuttu väärin. -"Huugi-guugi"?
Niin. Huugi-guugia korostetaan ihan liikaa.
Siihenhän se loppuu.
-Nimenomaan. Laulun viesti ei ole se. -Aha.
Aloin ajatella äitiäni ja suhdettani häneen.
Se on vähän mutkikas ja hankala.
Hän ei oikein tajua minua, mutta yrittää kyllä.
Pari vuotta sitten olin vielä varma, etten koskaan saisi luotua suhdetta äitiini.
Mikä muuttui?
En tiedä. Minä. Tai hän.
Tai sitten me muutumme.
Juuri niin kuin siinä laulussa sanotaan:
"Sä huugi-guugi tee ja pyöri ympäri."
Pyöri ympäri. Siihen se loppuu.
En tiedä onko sanojen merkitykseen panostettu kovin paljon.
Sanat "ympyrä" ja "ympäri" rimmaavat.
Ehkä taiteen tarkoitus ei ole panostaminen vaan se, mitä ihmiset saavat siitä.
-Onko se taiteen tarkoitus? -Ehkä.
Ehkä taide ei edes tarvitse tarkoitusta. Ehkä juuri siksi taide on taidetta.
-En osaa sanoa, oletko nerokas vai tyhmä. -Minä en osaa sanoa sitä ikinä.
Taisit olla hetken nerokas, mutta sitten se taas katosi.
No, se oli mukavaa niin kauan kuin sitä kesti.
Kyllä. Se oli mukavaa niin kauan kuin sitä kesti.
Ei hullumpaa.
Siinä hän on!
Olipa mahtavat häät.
Eivätkö ilotulitus, akrobaatit ja riikinkukkoparaati olleet liikaa?
-Eivät. Olit tuottanut oikein kunnolla. -Entä papin murha ja se,
kun Judahin piti keksiä, kuka morsiusneidoista oli syyllinen?
Erikoinen hääjuhlanumero, mutta se toimi kontekstissaan.
Niin minustakin.
Onneksi olkoon. Ja Judahille myös. Missä hän on?
Hän taitaa käydä läpi sopimuksia.
Teemme naisversiota elokuvasta Valamiesten ratkaisu.
Sen nimi on 11 vihaista naista.
-Valamiehiä on 12. -Näin jää tilaa jatko-osalle.
Tekeekö sulhasesi paperitöitä omissa häissään?
Oikeat häät olivat viikko sitten. Nämä ovat vain viihdealaa varten.
-Mitä? -Kutsuin parhaat näyttelijät,
vein heidän puhelimensa, sekoitin porukat, annoin viinaa ja sain heidät juttelemaan.
Huomenna he soittelevat minulle ja pyytävät toistensa yhteystietoja.
-Ja niin olen heidän tuottajansa! -Toimiiko tuo?
Hei, Jennifer Jason Leigh! Oletko tavannut tavallisen Jason Leen?
Olette parhaat Jason Leet. Keskustelkaa.
Loukkaannuin, ettet kutsunut minua oikeisiin häihisi,
mutta se imartelee, että olen kyllin tärkeä alan häihisi.
Totta kai. Kovasarvista yksisarvista odotetaan innolla.
-Mitä? -Koko Hollywoob kohisee paluustasi.
Eikä. Sanoitko "Hollywoob"?
Jos leffa toimii niin kuin pitää, pääset lukemaan muutakin kuin tiilenpäitä.
En ehkä halua muita projekteja.
Perustin vankilassa draamaryhmän. Tuotamme Hedda Gablerin.
Eihän se Strindbergiä ole, mutta meillä on hauskaa.
Ajattelin palata sinne vapaaehtoisena.
-Kuulostaa hyvältä. -En odottanut muita mahdollisuuksia.
Vuosi sitten kaikki vihasivat minua.
Lyhyt muisti on suuren yleisön paras ja huonoin puoli.
Ehkä pystyisin molempiin. Olen nauttinut opettamisesta.
Voisin ehkä ohjata jotain.
-Anteeksi, että sanoin mitään. -Odota.
En hyppää mihinkään suin päin, mutta hyvään tilaisuuteen kannattaa tarttua.
Me kaksi tiedämme, että menestys ei tule helpolla.
Harkitse rauhassa. Teet varmasti oikean päätöksen. Tai jonkin päätöksen.
-Tanssitaanko? -Mikäs siinä.
Mitä?
Kun kuulin häistäsi, sain oudon ajatuksen siitä,
että täällä tapahtuisi jokin katastrofi.
Minä aiheuttaisin sen tai ehkä olisin ainoa, joka voi korjata sen.
Katastrofi?
Ei oikea, mutta sitcom-tyylinen katastrofi.
Vihkimisen koittaessa kukaan ei tietäisi, missä olet.
-Paitsi sinä, niinkö? -Niin.
Löytäisin sinut jostain tärkeästä paikasta ja sanoisin: "Nyt on aika mennä."
Ja sinä ihmettelisit, mitä olet tekemässä.
Sittenkö karkaisin sinun kanssasi?
Ei, taivuttaisin sinut menemään naimisiin, ja se osoittaisi, miten olen kasvanut.
-Että saatoin luopua sinusta. -Anteeksi, että tuotin pettymyksen.
Olen onnellinen puolestasi. Epäröinti olisi ollut parempi tarina.
Ehkä sinulle. Minä pidän siitä näin.
Olet varmaan oikeassa.
-Mitä olisit sanonut minulle? -En tiedä. Ehkä:
-"Älä nyt. Tee se." -Jopas jotakin.
Ei. Odota. "Kerro, mitä oikein pelkäät."
-Tuossa sinun keksimässäsi skenaariossa. -Niin.
Hyvä on. Kai minä pelkään, että menetän osan itsestäni.
Pelkään, että jos joku toinen huolehtii minusta, minä en ole enää minä.
Pelkään liian mukavaa oloa. Pelkään, että pehmenen.
Pelkään, että tämä voi olla parasta, mitä minulle on tapahtunut,
ja jos se ei tee minusta niin onnellista kuin pitäisi, olen toivoton tapaus.
-Hitto vie. -Mitä?
Tuossa on todella pointtia.
-Oletko tosissasi? -Älä nyt.
Kaikki tuo voi olla totta, mutta toisaalta:
entä jos ansaitset tulla onnelliseksi ja tämä tekee sinut onnelliseksi?
Älä mieti, oletko onnellinen myöhemmin,
vaan keskity siihen, että olet onnellinen nyt.
-Onko se niin helppoa? -Ei.
Mutta olet tässä, koska Princess Carolyn piti tätä jossain vaiheessa hyvänä ideana.
Ja häntä kannattaa kuunnella.
-Hän on älykkäin tuntemani nainen. -Tuo pitää kyllä kutinsa.
Mitä siis aiot? Menetkö naimisiin?
No, hääpukukin on jo hankittu.
-Mutta tuotahan ei olisi tarvinnut sanoa? -Eipä kai.
Muuten, jos päätän palata viihdealalle vankilan jälkeen...
Tuskin, mutta jos kuitenkin,
tarvitsen managerin. Jonkun, joka valvoo etujani, auttaa tekemään oikeat päätökset,
-pitää minut poissa vaikeuksista... -Voin suositella erinomaisia ehdokkaita.
Hei.
-Arvelinkin, että olet täällä. -Yritän lopettaa.
-Näytät yrittävän tosi kovasti. -Älä ilkeile.
-Emme ole nähneet hetkeen. Pärjäiletkö? -Kyllä, pärjäilen.
-Niin, "pärjäilen". -Selvä.
Kirjoitan romaanisarjaa alakoululaisille. Olenko joku Rick Riordan?
-Kuka Rick Riordan on? -Niinpä. Mitä olet itse puuhaillut?
Mietitäänpä. Olen kuunnellut paljon podcasteja, minulla oli sudoku-vaihe...
-Niin, ja olen vankilassa. -Aivan. Vieläkö?
-Jo vain. Ja minulta tulee uusi elokuva. -Niin, Vance Waggonerin kanssa.
-Tiedän mitä ajattelet, mutta... -Ei tarvitse selittää.
Sinusta se on rimanalitus, mutta muita mahdollisuuksia ei juuri ollut, joten...
-En riitele kanssasi. -Elokuvan ansiosta...
En aio toimia taas terapeuttinasi. Tulin tupakalle. Tulit itse luokseni.
-Halusin puhua kanssasi. -Kovasarvisesta yksisarvisestako?
Ei, vaan... En tiedä, mistä.
Halusin vain puhua kanssasi. Kaipaan sitä.
Olisipa minulla puhelimeni.
Sano muuta. En ikinä tiedä, mitä tehdä käsilläni juhlissa.
Ei. Haluaisin soittaa viimeisen ääniviestin, jonka jätit minulle.
Muistitko, että jätit minulle viestin?
Luulin, että olet raitistunut. Sanoit minulle niin.
Asiani olivat hyvin, suunnittelin tulevaisuuttani -
ja eräänä aamuna olin saanut ääniviestin.
En ollut...
Kuulostit siinä viestissä onnelliselta. Tai ivalliselta, tai nihilistiseltä,
tai mikä tunteistasi onkaan lähinnä sitä, mitä yleensä sanotaan onnellisuudeksi.
-Anteeksi. -Olit selvästi päissäsi -
ja sanoit "meneväsi uimaan".
"Millään ei ole väliä eikä kukaan välitä minusta,
-joten voin hyvin mennä uimaan." -Anteeksi.
"Soita, jos et halua minun menevän uimaan. Muuten oletan, ettet välitä."
Luulin, että olet kuollut.
En saanut ketään kiinni seitsemään tuntiin,
ja luulin, että kuolit minun takiani, koska jätin sinut enkä enää huolehtinut.
Kun lähdin Chicagoon, lupasit pärjätä. Mutta minä vaadin sinulta sen lupauksen.
-Olinko itsekäs kun uskoin sinua? -Et.
Miksi soitit? Tiesit, että olen Chicagossa.
En tiedä. Olin kännissä ja lääkepöllyssä, ja halusin vain puhua kanssasi.
Kun kuulin, ettet ole kuollut, olin vihainen.
Helpottunut, mutta myös vihainen, koska olin antanut sinulle vallan tunteisiini.
Olin vihainen sinulle todella pitkään.
Oletko yhä vihainen?
Nytkö? En tiedä.
-Sinulle vihoittelu on täysin hyödytöntä. -Anteeksi.
Olisinpa ollut se ihminen, jona pidit minua. Se, joka pelastaa sinut.
-Se ei ollut sinun tehtäväsi. -Miksi minusta sitten tuntui aina siltä?
Ehkä meidän kaikkien tehtävä on pelastaa toisemme. En tiedä.
-On kuitenkin mukavaa, että olet elossa. -Niin minustakin.
Asutko yhä Chicagossa vai...
Kun sain viestisi,
senhetkinen poikaystäväni halusi, että muutan hänen kanssaan Houstoniin.
Halusin itsekin muuttaa.
Mutta soittosi jälkeen minua alkoi pelottaa.
-Voi ei. -En luottanut itseeni.
En luottanut omaan onnellisuuteeni. Niinpä jäin Chicagoon.
Yritimme kaukosuhdetta, mutta se oli vaikeaa.
Lopulta päätin, että se oli typerää.
Erositko siis hänestä?
-En. Muutin Houstoniin. -Ollaksesi poikaystäväsi kanssa?
Niin. Ja Chicagon talvet ovat karseita. Se kaupunki on väärässä paikassa.
Ei ihme, että se lehmä sytytti Chicagon palon. Ymmärrän täysin.
Mutta senhetkinen poikaystäväsi ei ole enää poikaystäväsi?
Eipä ole.
-Vau. -Niinpä.
Miten opit luottamaan onnellisuuteesi?
En oppinut sitä. Mutta luotan mieheeni.
-On vaikea kuvitella sinua Houstonissa. -Olen nyt kuin eri ihminen.
-Oletko sitä? -No en.
Tai olen. Pidän takkia vähemmän. Hymyilen enemmän.
Kun ajattelen vuosiani LA:ssa, tuntuu, etten tunnista itseäni.
Palaako se Diane koskaan?
Välillä.
Tunsin hänet, kun palasin tänne.
Tunnen hänet nyt, kun puhun kanssasi.
-Mutta se et ole sinä? -Kaikki se on minua.
Olisi kiva sanoa, että vanha Diane on lopullisesti poissa.
Mutta minua hirvitti palata näihin häihin.
-Tapaisin Mr. Peanutbutterin ja sinut. -Mitä pelkäsit?
En tiedä. Että kyseenalaistaisin kaiken ja räjäyttäisin koko kuvion.
-Mutta niin ei käynyt, eihän? -Ei. Niin ei käynyt.
Toivoiko pieni osa sinusta, että niin olisi käynyt?
-Kaipaatko koskaan sitä sotkua? -Ei voi sanoa aivan niin.
Anteeksi: "kaipaatko ikinä".
Olen iloinen, että asuin LA:ssa, mutta en kaipaa sitä.
Oli kiva tuntea Mr. Peanutbutter, vaikka hän ei ole enää elämässäni.
Tietyt henkilöt vaikuttavat siihen, millaisia meistä tulee,
ja heistä voi olla kiitollinen,
vaikka heidän ei ollutkaan tarkoitus kuulua ikuisesti elämään.
-Olen iloinen, että tunsin sinutkin. -"Tunsit"?
Eikö olisi aika hassua, jos tämä olisi viimeinen kerta, kun juttelemme?
-No... -Minun pitää sanoa sinulle jotain.
-Älä. Et ole mitään velkaa. -Haluan sanoa tämän: kiitos.
Kaikki järjestyy kyllä.
Ja olen pahoillani.
Ja kiitos.
-Odota. -Miksi?
Voinko kertoa yhden hauskan jutun?
Okei. Mutta sen on syytä olla tosi hauska.
Rehellisesti sanoen se on vain tavallaan hauska.
Vankilassa pidetään leffailtoja. Äänestämme, minkä elokuvan katsomme.
Koko juttu on järjestetty, koska Ison Andyn lempielokuva on Perheen jalokivi.
Ison Andyn kaverit äänestävät sitä joka viikko, ja se katsotaan joka viikko.
Kenen lempileffa voi olla Perheen jalokivi?
Se on ihan okei elokuva.
-Mutta joka viikko? -Niinpä.
Totesin, että jos näen Luke Wilsonin opettavan Sarah Jessica Parkeria -
"päästämään friikkinsä irti" vielä kerran, sekoan.
En tajua. Onko leffailtaan pakko mennä?
-Ei. -Mikset ole menemättä?
-En ole mikään moukka. Suosin taiteita. -Hyvä on.
Tunnen vankilakirjaston työntekijän, jonka takana DVD-levyt ovat. Teimme diilin.
Tarjosin kuukauden Jell-O-annokseni, jos Perheen jalokivi -DVD katoaa.
Tämä ei taida loppua hyvin.
Leffailtana valmistauduttiin taas jouluun Connecticutissa,
mutta DVD olikin kadonnut. Mikä neuvoksi?
Iso Andy oli raivona ja hänen kundinsa keuhkosivat,
ja minä sanoin "Kaverit! Katsotaanko vaihteeksi Aprilin juhlat?
Vähän vaihtelua. Siinä on Patricia Clarkson..."
Niin?
-Vankilamellakka. -Älä?
Ei. Pahempaa. Iso Andy rakastui Aprilin juhliin, ja nyt katsomme sen joka viikko.
-Niin makaa kuin petaa. -Niin kuin minulle käy aina.
Anteeksi, tuo kuulostaa kamalalta.
Minkäs teet? Elämä on kovaa, ja sitten sitä kuolee.
Välillä. Toisinaan elämä on kovaa, ja se vain jatkuu.
Totta.
Mutta on kaunis yö.
Niin on.
Tämä on kaunista.
Tekstitys: Topi Oksanen