A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
SZT. ELEMÉR KLINIKA
LÓKÖTŐK
LÓ KIMÚLT
A FEJ NÉLKÜLI LOVAS UNIVERZUM KIMÚLT A SONYNÁL
BOJACK HORSEMAN NEM MÚLT KI
BOJACK BÍRÓSÁG ELŐTT PATÁS A PÁCBAN
BEREZELTEM BOJACKTŐL! EGY FIÚ FÉLELMETES SZTORIJA
#A BEREZELT SRÁC MEGHÓDÍTJA AMERIKÁT!
TÚL SOK ZSIRÁFOS VICC
HORSEMANT 14 HÓNAP BÖRTÖNRE ÍTÉLTÉK
A "BEREZELT SRÁC" SZERZŐDÉST KAP
GYILKOS BOJACK
Nézzétek, semmi sem egyszerű.
De nem álltam volna elétek,
ha nem hinnék abban, hogy még van remény.
Szóval, mit is csinálunk itt?
Nem tudom, ti hogy vagytok vele,
de én azért jöttem, hogy összehozzam a legjobb Hedda Gabler-előadást,
amit ez a szigorúan őrzött sitt valaha látott!
Szóval térjünk vissza Elvstedné jelenéséhez.
És ne feledjétek, a színpadon látlak benneteket, szerepben vagytok,
és megvan a véleményetek Lövborg visszatéréséről.
Basszus, már fél 11 van?
Srácok, mennem kell, de holnap jövök, hétfőn folytatjuk a próbát.
Remek lenne, ha addigra tudnátok a szövegeket.
Schlesinger, ha van időd késeket faragni és zendülést szervezni a C-blokkban,
akkor szöveget tanulni is van időd. Fontossági sorrend.
Hát itt vagy!
Amerika legkeresettebb figurája.
- Kösz, hogy eljöttél. - A bíróság bűnösnek talált abban,
hogy szuper menő csávó vagy. Jól mondom?
Nagyon szellemes. Mehetünk?
Az ítéletem életfogytig tartó barátság velem!
Ha ez az alternatíva, a sittet választom.
Az a terved, hogy ebben mész az esküvőre?
Látom, kihasználod, hogy a nyakkendő opcionális.
Ebben vonultam be. Nem vártam egy év múlva egy esküvőt.
Ezért kell mindig bekészíteni egy plusz öltönyt, a biztonság kedvéért.
- Miért is csuktak le? - Hivatalosan betörésért,
- de szerintem úgy általában mindenért. - Mindenből egy kicsit!
Mint a bő kínálat a kedvenc apró tányéros,
forgó tálas éttermedben, igaz?
- Tessék? - Van kedvenc éttermed a kategóriában?
Az apró tányéros, forgó tálas kategóriában? Csak legyen finom.
BoJack, sokat jelent nekem, hogy ezt mondod.
Most megéheztem. Hol tudunk itt ebédelni?
Az Elefinóban!
Nem? Mit szólnál a kifőzdéhez?
Szóval, sok időt töltötök együtt hármasban?
Carolyn hercegnőt sokat látom a "Szülinapos apás" eseményeken.
Emmyk, Golden Globe-ok, Critic's Choice-ok, Peabodyk.
A Televíziós Nobel-díjat csak miattunk alapították.
De Judah otthon van Ruthie-val.
- Hihetetlen, hogy házasodik. - Azt hitted, rád vár?
Azt hittem, senkihez, mert elraboltam a legjobb éveit.
De ezek a legjobb évei.
Ennyit rólam. Még az időrabláshoz is béna vagyok.
Durva, hogy kiengedtek erre.
- Mikor jössz ki rendesen? - Pár hónap múlva.
Azta! És hogyan tovább? Mi a progi a dutyi után?
Egy Gagyi mami reboot?
A Gagyi mami újrakezdése, főszerepben veled?
Jelenleg az egyetlen tervem az, hogy ne szúrjam el ezt a hétvégét.
Dehogy szúrod el!
Biztos megtalálom a módját.
Tudsz adni másik öltönyt?
- Szerinted Diane ott lesz? - Mindenki ott lesz. Ez az év partija.
Nem beszéltem Diane-nel, amióta...
- Neked van valakid? - Túlságosan lefoglal a sorozat.
Kell a szülinapokhoz az apa!
Mi ez a sorozat?
Most különben is próbálok magamra koncentrálni.
Nemrég megtört a jég.
Egyszer csak kifakadtam a terápián:
"A problémám a nőkkel olyan, mint minden egyes Christopher Nolan-film?
Mert igen, szerepelnek benne nők, de sosem körülöttük forog a sztori.
Hanem körülöttem."
- Ez egész jó meglátás. - És bevillant:
Az önpusztító viselkedésmintáim és kritikátlan társfüggőségem
Jim Carrey népszerű karaktere, a Maszk? Mert akkor "Állítsatok meg!"
Minden áttörésedet így fogalmazod meg?
Minden áttörésem egy brit prog rock banda a '70-es évekből? Mert akkor "Yes".
Mit keresünk itt? Itt tartják az esküvőt?
- Csak be kell ugranom. - A Griffith csillagvizsgálóba?
- Sajtájom van. - Te elhoztál egy sajtájra?
Útba esett.
Ne! Nem lehetek itt!
15 perc az egész, max 20.
De semmiképp sem tart tovább két és fél óránál.
Halihó!
Mind Szülinapos apaként ismertek és szerettek.
De más szerepekből is ismerhettek: Szomi Kutyi, olajfúró aktivista,
a hollywoo-i sztárok és hírességek tudásának tudományos tudakolója.
De vannak, akik úgy ismernek, mint a notórius D-tolvaj!
Hogy megünnepeljük a Szülinapos apa sikerét,
gondoltam, ideje, hogy visszaadjak egy szülinapi ajándékot.
Megmondtam a kedvenc cégérkészítőmnek:
"Adni akarok a városnak egy D-t!
D, mint drabális.
Egy 'Drabális betűt'!"
Éljen!
De ne szaporítsuk tovább a szót,
és intsünk örökre búcsút a Hollywoo-korszaknak,
és köszöntsük...
Hollywoobot?
Nem. "D"-t mondtam, mint "drabális betűt".
Nyilván a "drabálison" volt a hangsúly.
Azt hittem, ez egyértelmű.
Leteszem és ha legközelebb betű kell, jó eséllyel nem magukhoz fordulok.
Oké, következő állomás: esküvő!
Nem megy. Vigyél vissza a sittre!
Mi? Nyugi, Shawshank, nem lesz semmi gond.
Nem megyek emberek közé. Képtelen vagyok eléjük állni.
- Mégis mi történne? - Nem tudom! Sose tudom.
De valami rossz fog történni, ha elmegyek az esküvőre.
Mondok valamit. Elmegyünk az esküvőre, de ha akarod, eljöhetünk majd róla.
- Igen? - Igen.
És ha maradni akarsz, veled leszek. El se mozdulok mellőled.
- Biztos? - Persze!
Melletted leszek, bármi is történjék. Hacsak meg nem látom Ericát,
aki magára vonja a figyelmet valamilyen viselkedéssel vagy öltözettel.
De BoJack, mégis mekkora ennek az esélye?
MOSDÓ
TETŐ
- BoJack! Hála istennek! - Mi az?
Tíz perc múlva kezdődik a tűzijáték.
Nincs időm elmagyarázni.
Le kell mennünk a partra, hogy a nyakadba vegyél.
- Mi? Miért? - Mondom, hogy nincs időm elmagyarázni!
Azért csuktak le, mert nem figyelsz másokra?
- Gyere, sietnünk kell. - Oké.
Azta! Mintha 3D lenne!
Szóval...
Miért jöttünk a partra?
Csak úgy láttam, kezdesz besokallni a tömegtől.
- Gondoltam, jót tesz egy kis levegő. - Köszi.
De akkor miért ültél a nyakamba?
Hogy jobban lássam a tűzijátékot.
Na, jó, lefelé! Oké...
Jó látni téged.
Hogy szöktél meg a börtönből?
Egy helikopter becsapódott az épületbe, és egyszerűen kisétáltál?
Dehogy! Az esküvőre jöttem ki, holnap vissza kell mennem.
Bakker...
Nem gáz. Jót tesz nekem a rutin.
- De legalábbis nem keverem a bajt. - Hurrá! Legalább nem kevered a bajt.
Apró célokat tűzök ki magam elé.
Például két hónap múlva beállítom a józansági rekordomat.
- Ügyes! - Ja, szóval...
Ez is egy célkitűzés, de aztán...
Azután újra megdöntöd a rekordodat. Mindennap felállítasz egy új rekordot.
Persze. De most könnyű dolgom van a sitten.
Nem kell döntéseket hoznom.
Attól félek, mi lesz, ha kiengednek.
- Mi van, ha visszaesek? - Akkor újra kijózanodsz.
Mondok neked valamit.
A minap az irodában eltáncoltuk az Ugi-bugit pár kollégával.
És rájöttem, hogy mindenki félreérti a szöveget.
Az Ugi-bugit?
Igen, túl nagy hangsúlyt fektetnek az ugi-bugi részre.
Elvégre erről az egész.
Nem, pont erről beszélek!
- Nem ez a dal lényege. - Aha...
És eszembe jutott anyám. Vagyis a kettőnk kapcsolata.
Furcsa. Feszengős.
Attól tartok, nem igazán ért meg, de igyekszik.
Pár évvel ezelőtt nem gondoltam volna, hogy képes lennék szóba állni vele.
- Ebben biztos voltam. - Mi változott?
Nem tudom. Talán én? Vagy ő?
Vagy mindketten?
Szóval, erről beszélek, erről szól a dal.
"Utána ugi-bugi, és megfordul a világ."
Fordul a világ. Ez a lényeg, kispajtás.
Nem biztos, hogy a szerzők belegondoltak a szöveg egzisztenciális dimenzióiba.
A "világot" a "világgal" rímeltetik.
De a művészet lényege nem az, amit beletesznek,
hanem inkább az, amit az ember merít belőle.
- Ez a művészet lényege? - Lehet.
Talán nem is kell, hogy legyen értelme, és ezért hívják művészetnek.
Nem tudom eldönteni, hogy okos vagy, vagy ostoba.
Én se tudom soha.
Egy pillanatra majdnem meggyőztél, aztán elrontottad.
Ez van. Szép volt, amíg tartott, ugye?
Igen. Szép volt, amíg tartott.
Nem is rossz.
Hát itt vagy!
- Úristen, fantasztikus volt az esküvő. - Ugye? Nem volt túlzás
a tűzijáték, a cirkuszi akrobaták és az egzotikus pávák menete?
Nem. Profin megrendezted.
Mit szóltál ahhoz, amikor megölték a papot,
és Judah-nak kellett kitalálnia, ki volt a tettes?
Kissé szokatlan egy esküvőn, de a kontextusban működött.
Én is így gondolom!
Gratulálok. És Judah-nak is. Hol van?
Azt hiszem, szerződéseket tanulmányoz.
Egy női feldolgozást csinálunk a Tizenkét dühös emberből.
A címe: Tizenegy dühös nő.
- Nem 12? - Meg kell ágyazni a folytatásnak.
Vagyis a férjed még a saját lagziján is dolgozik?
Az igazi esküvőt hetekkel ezelőtt letudtuk. Ezt csak a szakmának tartjuk.
- Mi? - Meghívtam a legjobb tehetségeket,
elvettem a mobiljaikat, és összeeresztettem őket.
A piától megered a nyelvük, és másnap engem hívnak fel:
"Össze tudnál hozni ezzel meg azzal?"
- És beszállok, mint producer. - Ez működik?
Hé, Jennifer Jason Leigh! Ismered már a sima Jason Lee-t?
A két kedvenc Jason Lee-m! Beszélgessetek!
Sértő, hogy nem voltam méltó az igazi esküvődre,
de hízelgő, hogy befértem a szakmai esküvődbe.
Viccelsz? A Furkó unikornis hatalmasat megy!
- Mi? - Hollywoob a visszatérésedről zsizseg.
Ugyan... Azt mondtad, "Hollywoob"?
Ha ez a film eléri a célját,
nem csak az ügyész fog lecsapni rád.
Nem kéne beszállnom több projektbe.
Indítottam egy színjátszó kört. A Hedda Gablert adjuk elő.
Tudom, hogy nem egy Strindberg, de jól elvagyunk.
Arra gondoltam, ha kiengednek, visszajárhatnék önkénteskedni.
- Ez csodálatos ötlet! - Ja, de...
Nem gondoltam, hogy van választásom. Egy éve még mindenki gyűlölt.
Az emberek feledékenyek.
Ez a legjobb és a legrosszabb tulajdonságunk.
Hát, talán mindkettő beleférne.
Nagyon élvezem a tanítást.
Esetleg rendezhetnék.
- Bocs, ha olyat mondtam, ami... - Csigavér!
Nem kell fejest ugrani semmibe.
De ha adódna egy lehetőség, hülyeség lenne nem élni vele.
Tudjuk, milyen nehéz befutni errefelé.
Gondold át! Biztos jó döntést hozol.
Vagy valamilyent.
- Nem táncolunk egyet? - De.
Mi az?
Bevillant egy fura gondolat, amikor megtudtam, hogy férjhez mész.
Hogy ideérek, és történik valami katasztrófa.
Tudtam, hogy vagy én leszek az oka, vagy legalábbis
én leszek az, aki helyrehozhatja.
Katasztrófa?
Nem igazi katasztrófa, amolyan sitcomos katasztrófa.
Például az oltár elé kéne vonulnod, de senki se találna.
- Kivéve te, igaz? - Igen.
Megtalálnálak egy eldugott helyen, és azt mondanám: "Gyere, várnak rád."
Mire te: "Mit művelek, BoJack?"
- És aztán mi? Elszöknék veled? - Nem, meggyőznélek, hogy csináld végig,
ami azt jelképezné, hogy mennyit fejlődtem,
hogy el tudlak engedni.
Bocs, hogy csalódnod kell.
Dehogy, örülök a boldogságodnak. Csak jobb sztori lenne, ha beparáznál.
Neked lenne jobb sztori. Nekem jobban tetszik így.
Igazad lehet.
- És mit mondtál volna nekem? - Nem tudom. Mondjuk, azt, hogy...
- "Ne csináld már! Menj hozzá!" - Ez igen!
Nem, nem... Na, jó, várj! Mondd el, mitől félsz!
Ebben a kitalált helyzetben, ami a te fejedből pattant ki?
- Igen. - Oké.
Gondolom, attól tartok, hogy egy darabot elveszítek magamból.
Félek, hogy ha hagyom, hogy valaki gondoskodjon rólam,
az már nem én leszek.
Félek, hogy elkényelmesedem, elpuhulok.
Félek, hogy ez a legjobb dolog, ami valaha történt velem,
és ha mégsem tesz olyan boldoggá, mint kéne,
akkor veszett ügy vagyok.
- Azt a rohadt! - Mi?
Nem is tudom, ezek nagyon jó érvek.
- Most szívatsz? - Jó, jó, figyelj...
Lehet, hogy mindez igaz, másrészt viszont,
mi van, ha megérdemled a boldogságot,
és ez kell ahhoz, hogy boldog lehess?
És ne aggódj amiatt, hogy később boldog leszel-e,
hanem arra koncentrálj, hogy most boldog légy!
- Mert az olyan könnyű! - Nem.
De azért vagy itt, mert egy ponton
Carolyn hercegnő úgy döntött, hogy ez a vágya.
És szerintem hallgassunk rá. Mert ő a legokosabb nő, akit ismerek.
Ez igaz, tényleg az.
Na, mit mondasz? Hozzámész?
Hát, már megvan a ruha.
De nem is volt szükséged a monológomra, ugye?
Azt hiszem, nem.
Ha visszatérek a szakmába, amikor kijöttem a sittről...
Valószínűleg nem fogok, de ha mégis,
szükségem lesz egy ügynökre,
aki egyengeti az utamat, aki segít jó döntéseket hozni,
és rácsap a kezemre...
Tudok javasolni pár remek embert.
Szia.
- Sejtettem, hogy itt talállak. - Próbálok leszokni.
Ja, látom, mennyire igyekszel.
Ne szemétkedj!
Jó rég nem láttalak. Jól vagy?
Ja, megvagyok.
- Mármint, elvagyok. - Persze.
Egy kamaszoknak szóló könyvsorozaton dolgozom.
Kinek hiszem magam, Rick Riordannek?
Ki az a Rick Riordan?
Ja, jó kérdés. Te mi jót csinálsz?
Hát, nézzük csak... Rákattantam a podcastekre,
volt egy szudoku-korszakom...
- Ja, és börtönben vagyok. - Ja, az még tart?
Nagyon is tart. És nemsokára kijön egy új filmem.
Ja, igen, Vance Waggonerrel.
Tudom, mit gondolsz, de...
Nem kell magyarázkodnod.
Azt hiszed, eladtam magam...
- Nem gondolom. - Nem volt lehetőségem...
- Nem vitatkozom veled. - De hála a...
Nem fogok segíteni megemészteni azt, amit meg akarsz.
Csak cigizni jöttem. Te jöttél ide hozzám.
- Mert beszélni akartam veled. - A Furkó unikornisról?
Nem, hanem... Mit tudom én!
Csak dumálni akartam veled. Hiányoznak a beszélgetéseink.
Bárcsak itt lenne a telefonom!
Ja, ismerős érzés. Én is folyton babrálok a kezeimmel.
Nem, azért kellene a telefonom,
hogy lejátsszam neked az utolsó hangpostádat.
Emlékszel, hogy hagytál nekem hangpostát?
Azt hittem, józan vagy. Nekem azt mondtad, józan vagy.
Sínen volt az életem, terveket szövögettem,
majd egy reggel erre az üzenetre kellett ébrednem.
Nem akartam...
Vidám volt a hangod. Boldognak tűntél.
Vagy kissé kajánnak, vagy tompának, vagy nem tudom, minek hívod az érzést,
ami olyan, mint a normális emberek boldogsága.
- Sajnálom. - Egyértelműen részeg voltál,
és valami úszásról beszéltél. "Megyek úszni", mondtad.
"Mert már minden mindegy, és mindenki letett rólam.
- Akár úszni is mehetek." - Sajnálom.
"Hívj vissza, ha nem akarod, hogy úszni menjek.
Különben úgy veszem, hogy letettél rólam."
Azt hittem, meghaltál.
Hét órán át senkit nem értem el, azt hittem, hogy meghaltál,
és én tehetek róla, mert itt hagytalak, mert jól éreztem magam és nem szorongtam.
Amikor elköltöztem Chicagóba, megígérted, hogy megleszel egyedül,
de én ígértettem meg veled.
- Önzőség volt, hogy hittem neked? - Nem.
Miért engem hívtál? Chicagóban voltam.
Nem tudom. Részeg voltam és bebogyóztam. Beszélni akartam veled.
Amikor kiderült, hogy életben vagy, elöntött a düh.
Megkönnyebbültem, de dühös is voltam, amiért ekkora hatással voltál rám.
Már nagyon régóta dühös voltam rád.
Még mindig haragszol rám?
Nem. Nem tudom. Mire mentem azzal, hogy haragudtam rád?
- Sajnálom. - Bárcsak az lennék, akinek hiszel.
- Aki képes megmenteni. - Ez nem a te dolgod.
Akkor miért éreztetted velem mindig az ellenkezőjét?
Passz. Talán ez az emberek dolga. Hogy megmentsék egymást.
Nem tudom.
Na, mindegy, örülök, hogy élsz.
Én is.
Szóval, még mindig Chicagóban vagy, vagy...?
Amikor jött az a hangposta,
az akkori pasim azt akarta, hogy költözzek vele Houstonba.
Én is vele akartam menni.
De miután felhívtál, berezeltem.
- Jaj, ne... - Nem hittem magamban.
Boldog voltam, de nem hittem el. Úgyhogy Chicagóban maradtam.
Megpróbáltuk a távkapcsolatot, de nehéz volt.
Végül arra gondoltam: "Ez tök hülyeség."
És? Szakítottál vele?
- Nem, Houstonba költöztem. - Hogy együtt legyél az akkori pasiddal.
Igen. Ráadásul a chicagói telek fagyosak. Nem értem, miért építettek oda várost.
Csoda, hogy felgyújtotta az a tehén? Megértem, én vele vagyok.
De az akkori barátod már nem a barátod?
Már nem az.
- Hű... - Ja.
És hogyan tanultál meg bízni benne? A boldogságban.
Sehogy. De a férjemben bízom.
Elég nehéz téged elképzelni Houstonban.
Már teljesen más ember vagyok.
- Tényleg? - Nem.
De... Kevesebb kabátot hordok. Többet mosolygok.
Néha visszagondolok a Los Angeles-i éveimre és arra gondolok: "Ki ez a nő?"
Visszajár még az a Diane?
Néha. Éreztem őt, amikor visszajöttem L.A.-be.
Most is érzem, hogy veled beszélek.
De már nem te vagy?
Mármint, ő is én vagyok.
Jó lenne azt mondani: "Nem, már eltűnt, örökre."
De rettegtem, hogy ide kell jönnöm az esküvőre.
- Hogy látom Mr. Mogyoróvajat, téged. - Mire számítottál?
Nem tudom. Arra, hogy kiborulok, mindent megkérdőjelezek,
mindent felrúgok.
De nem történt meg, ugye?
Nem, nem történt meg.
De mélyen legbelül nem szeretted volna?
Soha nem hiányzik a káosz?
Nem, a káosz nem jó szó.
Elnézést, a kosz.
Örülök, hogy éltem Los Angelesben, de nem húz vissza a szívem.
Örülök, hogy ismerem Mr. Mogyoróvajat,
- még ha már nem is az életem része. - Igen?
Vannak emberek, akik segítenek, hogy azzá válj, aki vagy,
és ezért hálával tartozol nekik,
még ha a sors nem is akarta, hogy örökre együtt maradjatok.
- Örülök, hogy téged is ismertelek. - "Ismertél?"
Nem lenne fura,
ha ma beszélnénk egymással utoljára?
- Mindegy... - El kell mondanom neked...
- Nem muszáj. Nem tartozol nekem. - El kell mondanom: köszönöm.
És hogy minden rendbe fog jönni.
És hogy sajnálom.
És köszönöm.
- Várj! - Miért?
Tudom, tudom... Elmesélhetek egy vicces sztorit?
Persze.
De ajánlom, hogy nagyon vicces legyen.
Nem fogok hazudni, csak kicsit vicces.
Épp mozieste volt a börtönben.
És szavazhatunk, hogy milyen filmet nézzünk.
De az egész meg van bundázva,
mert Nagy Andy kedvenc filmje a Kőkemény család.
És Nagy Andy az embereivel minden héten megszavaztatja,
így minden héten a Kőkemény családot nézzük.
Várj! Ki az, akinek a Kőkemény család a kedvenc filmje?
Mondjuk nem rossz film...
- De minden héten? - Ez az!
Azt mondtam: "Ha még egyszer látom, amint Luke Wilson megtanítja
Sarah Jessica Parkert szabadon repülni, én megőrülök."
Nem értem. Kötelező filmet nézni?
- Nem. - Akkor miért mész oda?
Támogatom a művészetet.
Jó, bocsi.
Csakhogy ismerek valakit, aki a könyvtárban önkéntes,
ahol a DVD-ket tartják, úgyhogy megegyeztem vele.
"Egy hónapra megkapod a pudingomat, ha a Kőkemény családnak lába kél."
Rosszat sejtek.
Szóval, újabb moziest, egy újabb karácsony Connecticutban,
csakhogy eltűnt a DVD! Most mi legyen?
Nagy Andy nagyon bepöccen, a klikkje is befeszül,
majd jövök én: "Srácok!
Mi lenne, ha a héten a Hálaadást néznénk?
Patricia Clarkson játszik benne..."
És?
- Zendülés. - Basszus, komolyan?
Nem, rosszabb. Nagy Andy beleszeret a Hálaadásba,
úgyhogy most minden héten a Hálaadás megy.
Tulajdonképpen magadnak köszönheted.
Ez az életem.
Sajnálom. Szörnyen hangzik.
Mit van mit tenni? Megszívat az élet, aztán megdöglesz.
Néha.
Néha pedig megszívat, és életben maradsz.
Ja.
De szép esténk van, nem?
De.
Ez most jó.
A feliratot fordította: Csémy András