EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
ST. ELMERS LEGESENTER
HORSEMAN DØD
"HEADLESS HORSEMAN"- FILMUNIVERSET DØDT HOS SONY
BOJACK HORSEMAN IKKE DØD
BOJACK STILLES FOR RETTEN
BOJACK SKREMTE BOSKITEN AV MEG! FORFERDET GUTT DELER SIN HISTORIE
#BOSKITEN-UNGEN TAR USA MED STORM
NETFLIX: FOR MANGE SJIRAFFVITSER
HORSEMAN DØMT TIL 14 MD. I FENGSEL
UNGEN FÅR KONTRAKT MED GERSH
BOJACK DREPER
Hør her. Ingenting er enkelt.
Men jeg hadde ikke stått her
om jeg ikke trodde at det ikke er for sent.
Så hva gjør vi her?
Jeg vet ikke med dere andre,
men jeg er her for å lage den beste oppsetningen av Hedda Gabler
dette høysikkerhetsfengselet har sett!
La oss gå tilbake til fru Elvsteds entré.
Husk at om du står på scenen, kan jeg se deg, og du må spille rollen
og ha en mening om Ejlert Løvborgs tilbakekomst.
Oi, er klokka 10.30 allerede?
Jeg må gå, men er tilbake i morgen. Vi fortsetter prøvene på mandag.
Det er flott om alle kan replikkene sine da.
Schlesinger, hvis du har tid til å overfalle tysterne i blokk C,
har du tid til å lære replikker. Du må prioritere.
Der er han!
USAs mest ettersøkte.
-Takk for at du hentet meg. -Juryen finner deg skyldig
-i å være en superkul kis! -Du er veldig smart. Kan vi dra?
Jeg dømmer deg til livstid... fylt av mitt vennskap!
Er det alternativet, velger jeg fengsel.
Hadde du tenkt å ha på deg dette i bryllupet?
Du går hardt inn for "valgfritt"-delen av "smoking valgfritt".
Dette er klærne jeg åkte inn i. Jeg visste ikke om bryllupet.
Derfor må du alltid pakke en ekstra dress, bare i tilfelle.
-Hva satt du inne for? -Offisielt innbrudd,
-men jeg tror det var for alt sammen. -Jaha. Litt av alt.
Som tilbudet på din yndlingsrestaurant med små retter og dreibare fat.
-Unnskyld? -Har du en sånn yndlingsrestaurant?
Skal jeg ha en sånn yndlingsrestaurant? Eller finne noe?
Det betyr mye for meg at du sier det.
Jeg er litt sulten. Kan du anbefale et lunsjsted?
Elefino!
Finne noe? Hva med kaféen?
Treffer du dem ofte, som et par?
Jeg møter Princess Carolyn på Bursdagspappa-tilstelninger.
Emmyer, Golden Globes, Critic's Choice- og Peabody-priser.
Nobelprisen for TV, som de innførte for serien vår.
Men Judah blir hjemme med Ruthie.
-Tenk at hun gifter seg. -Du trodde det ville bli med deg?
Nei, ikke med noen, for jeg kastet bort hennes beste år.
Hennes beste år er visst nå.
Jeg klarte ikke engang å kaste bort de rette årene.
Tenk at hun fikk meg ut for helgen.
-Når slipper du ut? -Om noen måneder.
Hva gjør du etterpå? Har du store planer etter tukthuset?
Big Momma's House-nyversjon?
Nyversjon av Big Momma's House-serien?
Hovedmålet mitt nå er å ikke spolere helgen.
Det vil du ikke.
Jeg finner nok en måte.
Kan du skaffe meg en ny dress?
-Tror du Diane kommer? -Alle kommer. Dette er årets fest.
Jeg har ikke snakket med Diane siden...
-Er du sammen med noen? -Jeg er opptatt med serien.
-Bursdagene pappaer ikke seg selv. -Hva slags serie er dette?
Og jeg prøver å fokusere på meg selv nå.
Jeg hadde et gjennombrudd nylig. Jeg var hos psykologen og sa:
"Er mitt problem med kvinner alle filmer av Christopher Nolan?
Kvinner er innblandet, men det handler aldri om kvinnene. Det handler om meg."
-Det var ganske kløktig. -Så slo det meg:
Er mine selvødeleggende atferdsmønstre og medavhengighetssykluser
den populære Jim Carrey-figuren Masken? For noen må stoppe meg.
Er alle gjennombruddene dine sånn?
Er gjennombruddene mine et britisk progrockband fra 70-tallet?
Fordi... Yes.
Hva gjør vi her? Er bryllupet her?
-Jeg må en kjapp tur innom. -Griffith-observatoriet?
-Det er en pressebegivenhet. -Hva?
Det var på veien.
Nei! Jeg kan ikke være her!
Det tar 15 minutter. Toppen 20.
Ikke mer enn to og en halv time.
Hallo, alle sammen!
Dere kjenner og elsker meg som Bursdagspappa.
Jeg er også kjent for andre roller: Trist hund, fraktureringsforkjemper,
oppdager av hva Hollywoo-stjerner og -kjendiser vet, og om de vet ting,
men noen av dere husker meg som den beryktede D-tyven.
Nå, for å feire Bursdagspappas suksess,
tenkte jeg det var på tide å gi en bursdagsgave i gjengjeld.
Jeg ringte mitt yndlingsskiltfirma og sa: "Jeg vil gi hele denne byen D-en.
'D' for 'dad'.
Som i Birthday Dad!"
Hurra!
Uten noe mer pappskalleri,
la oss ta farvel med Hollywoo-æraen for alltid,
og si hallo til...
...Holly... woob?
Nei, jeg sa D som i "Birthday Dad".
Jeg mente "Dad"-delen av "Birthday Dad". Jeg trodde det sa seg selv.
Jeg må gå, men neste gang jeg trenger et skilt,
skal jeg vurdere å velge et annet firma.
-Greit. Neste stopp, bryllupet! -Jeg er ikke klar. Kjør meg tilbake.
Kom igjen, Shawshank. Dette går bra.
Nei, jeg klarer ikke å være nær andre mennesker.
-Hva tror du vil skje? -Det vet jeg aldri.
Bare at det vil skje noe fælt om jeg drar i bryllupet.
Vi kan dra til bryllupet, og hvis du vil dra når vi kommer dit, kan vi dra.
-Ja? -Ja.
Vil du bli, vil jeg være med deg. Jeg forlater deg ikke.
-Er du sikker? -Så klart.
Jeg støtter deg. Samme hva. Om jeg ikke treffer Erica
og blir distrahert av noe ved hennes figur eller presentasjon,
men hva er oddsen for at det vil...
TOALETTER
TAK
-BoJack! Så bra at jeg fant deg! -Hva er det?
Fyrverkeriet begynner om ti minutter. Jeg har ikke tid til å forklare.
Vi må gå ned til stranda så jeg kan sitte på skuldrene dine.
-Hva? Hvorfor? -Jeg sa jeg ikke har tid til å forklare!
Var du i fengsel fordi du var en dårlig lytter?
-Kom igjen! Vi må gå! -Greit.
Å, jøss! Det var et 3D-fyrverkeri!
Så...
-Hvorfor måtte vi være på stranda? -Du virket helt overveldet på festen.
-Jeg tenkte du kunne trenge litt luft. -Takk.
-Hvorfor sitter du på skuldrene mine? -For å se fyrverkeriet bedre.
Greit. Kom deg ned.
Godt å se deg. Hvordan slapp du ut av fengselet?
Krasjet et helikopter inn i bygningen, så du bare kunne gå ut?
Jeg er her for bryllupet. Jeg skal tilbake i morgen.
Kjiper'n.
Nei, det er bra. Jeg tror rutinen er bra for meg.
-Jeg holder meg iallfall unna trøbbel. -Hurra! Du holder deg unna trøbbel.
Jeg prøver å gi meg selv små mål.
Om noen måneder har jeg slått nykterhetsrekorden min.
-Pent! -Jepp, så det er...
Det er et mål, men etter det...
Etter det vil du slå rekorden din igjen.
Du vil sette ny rekord hver dag.
Ja, men det er enkelt nå, i fengselet.
Jeg slipper å gjøre noen valg.
Jeg er redd for hva som skjer etterpå.
-Hva om jeg får tilbakefall? -Da blir du nykter igjen.
Jeg skal si deg noe.
Jeg var på kontoret og danset Hokey Pokey med noen kollegaer.
Jeg innså at alle misforstår den sangen.
"Hokey Pokey"?
Ja, det legges altfor mye vekt på "hokey pokey"-delen.
Det er det det handler om.
Det er akkurat det jeg mener. Det er ikke det sangen sier.
Jeg tenkte på mora mi. Mitt forhold til mora mi.
Det er merkelig. Kleint.
Jeg føler at hun ikke forstår meg, men hun prøver.
For noen år siden trodde jeg aldri jeg ville ha noe forhold til henne.
-Bombesikkert. -Hva forandret seg?
Jeg vet ikke. Jeg gjorde det. Eller hun gjorde det.
Eller vi gjør det.
Det er det jeg snakker om. Det er som sangen.
"Du danser hokey pokey, og så vender du deg om".
Du vender deg om. Det er det det handler om.
Jeg vet ikke om låtskriverne tenkte over tekstens eksistensielle betydning.
De rimer "om" med "om".
Handler ikke kunst mindre om hva man legger i det,
og mer om hva man får ut av det?
-Er det poenget med kunst? -Kanskje.
Kanskje kunst ikke trenger et poeng. Det er derfor det kalles kunst.
Jeg vet ikke om du er smart eller dum.
Det vet jeg aldri.
Jeg tror du hadde et poeng, men så forsvant det.
Ja, ja. Det var fint så lenge det varte, hva?
Ja visst. Det var fint så lenge det varte.
Ikke dårlig.
Hei! Der er han!
-Det var et fantastisk bryllup. -Jaså? Det ble ikke for mye
med fyrverkeri, luftakrobater og et opptog med eksotiske påfugler?
Nei, du produserte dritten ut av det.
Hva med den delen hvor presten ble myrdet,
og Judah måtte finne ut av hvilken brudepike som var skyldig?
Det var litt utradisjonelt, men det funket i konteksten.
Det syntes jeg også.
Gratulerer. Til Judah også. Hvor er han?
Jeg tror han går over noen kontrakter.
Vi skal lage en kvinnelig nyinnspilling av 12 edsvorne menn.
Den heter 11 edsvorne kvinner.
-Ikke 12? -Vi må ha plass til en oppfølger.
Så brudgommen gjør papirarbeid under sin egen bryllupsfest?
Vi giftet oss for en uke siden. Dette er bare for bransjefolk.
-Hva? -Jeg inviterte byens største navn,
tok fra dem mobilene og blandet dem sammen.
Etter litt alkohol og småprat vil de ringe meg dagen etter.
"Kan du få meg i kontakt med den og den?"
-Så hyrer de meg som produsent. -Funker det?
Hei! Jennifer Jason Leigh! Har du møtt vanlige Jason Lee?
Dere er mine to yndlings-Jason Lee-er! Diskuter!
Det er kjipt at jeg ikke fikk komme i det ekte bryllupet,
men jeg er smigret over at jeg fikk komme i bransjebryllupet.
Kødder du? Kåt enhjørning gjør det kjempebra.
-Hva? -Hele Hollywoob prater om comebacket ditt.
Nei. Sa du "Hollywoob"?
Hvis denne filmen funker,
er ikke statsadvokaten den eneste som vil slå kloa i deg.
Jeg bør ikke påta meg mer.
Jeg startet et dramaprogram i fengsel. Vi setter opp Hedda Gabler.
Det er ikke Strindberg, men vi koser oss.
Når jeg slipper ut, kan jeg gjøre frivillighetsarbeid der.
-Det høres fabelaktig ut. -Ja, men...
Jeg trodde ikke jeg hadde andre valg. For et år siden hatet alle meg.
Folk glemmer fort. Det er det beste og verste med folk.
Kanskje jeg kan gjøre begge deler.
Jeg liker å undervise. Kanskje jeg kan regissere?
-Beklager at jeg sa noe. -Vent litt.
Jeg bør ikke kaste meg ut i noe,
men hvis det finnes en god mulighet, bør jeg gripe den.
Det er vanskelig å lykkes i denne byen.
Tenk over det. Du vil sikkert gjøre riktig valg. Et valg, i hvert fall.
-Vil du danse? -Ja.
Hva?
Jeg fikk en rar tanke da jeg hørte du skulle gifte deg,
om at det ville skje en katastrofe da jeg kom hit.
Jeg visste at jeg enten ville forårsake den,
eller så ville jeg være den eneste som kunne løse den.
En katastrofe?
Ikke en ekte katastrofe. En sitcom-katastrofe.
Som at bryllupet begynner, og ingen vet hvor du er.
-Ingen andre enn du. -Nemlig.
Jeg finner deg på et spesielt sted og sier: "Kom, det er på tide å gå."
Du sier: "Hva driver jeg med, BoJack?"
-Og så? Stikker jeg av med deg? -Jeg overtaler deg til å gjennomføre det.
Det hadde vært et symbol på hvor mye jeg har vokst.
At jeg kunne gi slipp på deg.
-Beklager å måtte skuffe deg. -Jeg er glad på dine vegne.
Men historien hadde vært bedre om du fikk kalde føtter.
En bedre historie for deg. Jeg liker den bedre sånn som dette.
Du har vel rett.
-Hva ville du sagt til meg? -Jeg vet ikke. Jeg kunne ha sagt:
-"Kom igjen, mann. Gjør det." -Jøss.
Nei, jeg ville... Ok. Vent litt. Si meg hva du er redd for.
I denne oppdiktede situasjonen du fant på?
-Jepp. -Greit.
Jeg er vel redd for å miste en del av meg selv.
At hvis jeg lar noen andre ta vare på meg, vil jeg ikke være meg selv lenger.
Jeg er redd for å ha det for bekvemt og bli myk.
Jeg er redd for at dette kan være det beste som har hendt meg,
og hvis det ikke gjør meg så lykkelig som jeg burde være,
vil det si at jeg er håpløs.
-Fy faen. -Hva?
Jeg vet ikke. Det var gode argumenter.
-Kødder du? -Greit, hør her.
Ja, alle de tingene kan stemme, men hva om du fortjener å være lykkelig,
og dette er noe som vil gjøre deg lykkelig?
Kanskje du ikke skal tenke på om du blir lykkelig senere,
og bare fokusere på hvor lykkelig du er nå.
-Er det så enkelt? -Nei.
Men du er her fordi Princess Carolyn en gang mente det var en god idé.
Jeg synes vi skal høre på henne.
Hun er den smarteste jeg kjenner.
Det er sant. Hun er det.
Hva sier du? Skal du gifte deg med ham?
Vel, jeg har jo allerede kjolen.
-Men du trengte ikke at jeg sa noe av det. -Jeg gjorde vel ikke det.
Om jeg velger å begynne i bransjen igjen etter fengselet...
Jeg gjør nok ikke det, men hvis jeg gjør det...
...vil jeg trenge representasjon.
Noen som kan passe på meg, hjelpe meg med gode valg
-og holde meg unna trøbbel. -Jeg kan anbefale noen glimrende folk.
Hei.
-Tenkte du var her. -Jeg prøver å slutte.
Du prøver visst veldig hardt.
Ikke vær kjip.
Lenge siden sist. Har du det greit?
Ja, jeg har det greit.
-Altså, du vet... Greit. -Ja visst.
Jeg jobber med en barnebokserie.
Hvem er jeg, Rick Riordan?
Hvem er det?
Ja, godt poeng. Hva har du drevet med?
Skal vi se... Jeg har hørt på podkaster.
Jeg hadde en sudokufase.
-Og jeg er i fengsel. -Er det fortsatt en greie?
Det er det absolutt. Og jeg skal slippe en ny film.
Med Vance Waggoner?
-Jeg vet hva du tror, men... -Ikke forklar deg.
Du synes jeg selger meg selv, men jeg ble ikke akkurat overlesset med tilbud.
-Helt fint. -Takket være Kåt enhjørning...
Jeg vil ikke hjelpe deg med å bearbeide dette.
Jeg er her for å røyke. Du oppsøkte meg.
-Jeg ville snakke med deg. -Om Kåt enhjørning?
Nei, om... Jeg vet ikke.
Jeg ville bare snakke med deg. Jeg savner å snakke med deg.
Skulle hatt mobilen min.
Ja, vet aldri hva jeg skal gjøre med hendene mine på fest.
Nei, jeg skulle ønske jeg kunne spille av den siste talemeldingen din.
Husker du at du la igjen en talemelding til meg?
Jeg trodde du var nykter. Du sa du var nykter.
Jeg hadde det bra i livet og tenkte på fremtiden min.
Så våknet jeg en morgen og hadde fått denne talemeldingen.
Hør her, jeg...
Du var glad i talemeldingen. Du hørtes glad ut.
Eller spydig, lettsindig nihilistisk,
eller hva som enn er det nærmeste du kommer det normale folk kaller glede.
-Unnskyld. -Du var åpenbart beruset.
Du snakket om å bade. "Jeg skal bade", sa du.
"Ingenting betyr noe, og ingen bryr seg om meg,
-jeg kan like gjerne bade." -Unnskyld.
"Ring meg om du ikke vil jeg skal bade. Ellers vil jeg anta at du ikke bryr deg."
Jeg trodde du var død.
I syv timer fikk jeg ikke tak i noen og trodde du var død,
og det var min skyld fordi jeg forlot deg, følte meg vel og ikke bekymret meg.
Da jeg dro til Chicago, lovet du meg at du ville klare deg,
men jeg tvang deg til å love meg det.
-Var det egoistisk å tro deg? -Nei.
Hvorfor ringe meg? Jeg var i Chicago.
Jeg vet ikke. Jeg var full og høy. Jeg ville bare snakke med deg.
Da jeg fikk vite at du ikke var død, ble jeg sint.
Jeg var lettet, men også sint fordi jeg ga deg en sånn makt over meg.
-Jeg var sint på deg veldig lenge. -Er du fortsatt sint på meg?
Nei. Jeg vet ikke.
-Det har aldri nyttet å være sint på deg. -Unnskyld.
Skulle ønske jeg var den du trodde.
-Som kunne redde deg. -Det var aldri din jobb.
Så hvorfor fikk du meg alltid til å føle at det var det?
Kanskje det er alles jobb å redde hverandre.
Jeg vet ikke.
Jeg er i hvert fall glad for at du er i live.
Det er jeg også.
Bor du fortsatt i Chicago, eller...?
Da jeg fikk den meldingen,
ville min daværende kjæreste at jeg skulle flytte til Houston med ham.
Jeg ville flytte med ham.
Men etter at du ringte, ble jeg redd.
-Å nei. -Jeg stolte ikke på meg selv.
Jeg var lykkelig og stolte ikke på det. Så jeg ble i Chicago.
Vi prøvde å ha et avstandsforhold, men det var vanskelig.
Til slutt tenkte jeg: "Dette er tåpelig."
Slo du opp med ham?
-Nei, jeg flyttet til Houston. -Til din daværende kjæreste?
Ja. Og vintrene i Chicago er så kalde. Hvorfor gadd noen å bygge by der?
Ikke rart at kua startet den brannen. Jeg er enig med kua.
Men din daværende kjæreste er ikke lenger kjæresten din?
Det er han ikke.
-Jøss. -Jepp.
Hvordan lærte du deg å stole på den? Lykken?
Det gjorde jeg ikke, men jeg stoler på ham.
Det er vanskelig å se for seg deg i Houston.
Jeg er et helt annet menneske nå.
-Er du? -Nei.
Ja? Jeg går mindre med jakker. Jeg smiler mer.
Av og til ser jeg tilbake på LA-årene og tenker: "Hvem var det der?"
Kommer den Dianen noensinne tilbake?
Innimellom. Jeg følte henne da jeg kom tilbake til LA.
Jeg føler henne nå når jeg snakker med deg.
Men det er ikke deg?
Altså, alt sammen er meg.
Skulle gjerne sagt: "Nei, hun er borte for alltid."
Men jeg var livredd for å komme tilbake hit for bryllupet.
-Treffe Mr. Peanutbutter og deg. -Hva trodde du ville skje?
Jeg vet ikke. Jeg ville miste kontrollen, begynne å betvile ting og spolere alt.
Men det skjedde ikke, gjorde det vel?
Nei, det skjedde ikke.
Håpet en del av deg at det ville skje?
Savner du noensinne misnøyen?
Nei, "misnøye" er feil ord.
Beklager. "Miss-nøye".
Jeg er glad jeg bodde i LA, men jeg føler ingen nostalgi for det.
Jeg er glad jeg kjente Mr. Peanutbutter,
-selv om han er ute av livet mitt. -Jaså?
Det finnes folk som hjelper deg med å bli den du ender opp med å være.
Man kan være takknemlig for dem,
selv om de aldri skulle være en del av livet ditt for alltid.
-Jeg er glad jeg kjente deg også. -"Kjente"?
Hadde det ikke vært morsomt
hvis dette var siste gang vi snakket sammen?
-Uansett... -Jeg må si deg noe.
Nei, du behøver ikke...
Nei, jeg trenger å si takk.
Og det kommer til å gå bra.
Og jeg er lei for det.
Og... takk.
-Vent. -Hvorfor?
Kan jeg få fortelle deg noe morsomt?
Greit.
Men det bør helst være veldig morsomt.
Jeg vil ikke lyve. Det er bare litt morsomt.
Vi har filmkvelder i fengselet.
Vi stemmer om hvilke filmer vi vil se.
Men alt sammen er juks,
fordi Big Andys yndlingsfilm er The Family Stone.
Han får alltid gutta sine til å stemme for den,
så vi ser The Family Stone hver uke.
Hvem har The Family Stone som sin yndlingsfilm?
Altså, det er en fin film...
-Men hver uke? -Nemlig!
En dag bare: "Om jeg ser Luke Wilson lære Sarah Jessica Parker
hvordan hun skal slå seg løs én gang til, klikker jeg.
Er filmkvelden obligatorisk?
-Nei. -Kan du ikke la være å gå?
-Jeg er ingen filister. Jeg støtter kunst. -Ok. Beklager.
Men jeg kjenner en fyr som jobber på biblioteket.
Det er der de har DVD-ene, så jeg inngikk en avtale med ham.
"Du får geléen min i en måned hvis The Family Stone forsvinner."
Dette ender nok ikke godt.
Ny filmkveld. På tide med enda en jul i Connecticut.
Men DVD-en er borte! Hva skal vi gjøre?
Big Andy blir opprørt, og gutta hans blir sinte.
Så sier jeg: "Folkens! Kan vi ikke se Pieces of April denne uka?
Få forandring? Patricia Clarkson er i den."
Og?
-Fengselsopptøyer. -Seriøst?
Nei, verre. Big Andy falt helt for Pieces of April,
så nå ser vi den hver uke.
Da fikk du som fortjent.
Sånn er det alltid.
Unnskyld. Det høres forferdelig ut.
Hva kan man gjøre? Livet er kjipt, og så dauer man.
Noen ganger. Andre ganger er livet kjipt, og så fortsetter man å leve.
Ja.
Det er en fin kveld, eller hva?
Ja.
Dette er fint.
Tekst: Aleksander Kerr