UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
CLINICA ST ELMER
GLUME DURE
OMUL-CAL MORT
UNIVERSUL CINEMATOGRAFIC AL OMULUI-CAL FĂRĂ CAP MORT
BOJACK OMUL-CAL NU E MORT
BOJACK JUDECAT CALUL LA TRIBUNAL
BOJACK M-A BĂGAT ÎN SPERIEȚI
BĂIATUL POVESTEȘTE
#PUȘTIUL SPERIAT FACE VALURI ÎN AMERICA
PREA MULTE GLUME CU GIRAFE
OMUL-CAL CONDAMNAT 14 LUNI DE PUȘCĂRIE
„PUȘTIUL SPERIAT” SEMNEAZĂ CU GERSH
BOJACK UCIDE
Ascultați, nimic nu e simplu.
Dar n-aș vorbi acum cu voi dacă n-aș crede că nu e prea târziu pentru noi.
Așadar, ce căutăm aici?
Nu știu ce vreți voi, ceilalți,
dar eu vreau să pun în scenă cea mai tare piesă Hedda Gabler
pe care a pomenit-o pușcăria asta!
Reluăm de la intrarea doamnei Elvsted.
Nu uitați, dacă sunteți pe scenă, vă văd, sunteți în pielea personajului,
aveți o părere despre întoarcerea lui Ejlert Løvborg.
Rahat! S-a făcut deja 10:30?
Băieți, trebuie să plec, dar revin mâine și reluăm repetițiile luni.
Ar fi fenomenal să învățați replicile până atunci.
Schelsinger, dacă ai timp să faci un șiș și să-i ataci pe cei din aripa C,
ai timp și să înveți replicile. Nu uita prioritățile!
Iată-l!
Cel mai căutat din America!
- Mersi că m-ai luat! - Jurații te-au găsit vinovat...
că ești un tip supertare, nu-i așa?
Ești foarte isteț. Putem pleca?
Te condamn la o viață... plină de prietenia mea!
Dacă asta e unica opțiune, aleg pușcăria.
Voiai să porți gioarsele astea la nuntă?
O fi cravata „opțională”, dar nici chiar așa!
Așa m-au închis. Nu știam că, peste un an, voi merge la o nuntă.
De asta e bine să ai mereu la tine un costum de rezervă.
- De ce ai fost închis? - Pentru intrare prin efracție.
Dar mi-au pus în cârcă de toate.
Deci puțin din toate!
Ca mâncărurile variate la restaurantul tău preferat cu mese turnante!
- Poftim? - Ai vreun local de genul ăsta preferat?
Unul cu mese turnante? Habar n-am!
BoJack, înseamnă enorm pentru mine că spui asta.
Chiar mi-e cam foame. Unde putem lua prânzul?
- La Elefino! - Poate la bistrou?
Te-ai văzut des cu ei de când sunt împreună?
O văd des pe Princess Carolyn la evenimentele cu Tatăl aniversar.
Emmy, Globurile de Aur, Premiile Criticilor, Peabody...
Premiul Nobel pentru Televiziune, creat pentru noi...
Dar Judah stă acasă, cu Ruthie.
- Incredibil că se mărită! - Te și vedeai ginerică?
Credeam că rămâne fată bătrână. I-am irosit anii cei mai frumoși.
Dar iată că-s acum!
Eu pic de caraghios. Nici n-am irosit anii care trebuia.
Mă mir că m-a eliberat în weekend.
- Când e termenul? - Peste câteva luni.
Ce o să faci după aceea? Ai planuri mari după ce ai pierdut căsoiul?
Acasă la Coana Mare?
Un remake al seriei, cu tine în rolul principal?
Deocamdată, țelul meu e să nu stric weekendul ăsta.
- Nu o să-l strici. - Sigur găsesc eu o cale.
Îmi faci rost de alt costum?
Crezi că Diane va veni?
Toată lumea va fi acolo. E petrecerea anului.
N-am mai vorbit cu Diane de când...
- Tu te vezi cu cineva? - Sunt prea ocupat cu serialul.
- Aniversările nu se fac singure! - Care e tema serialului?
În plus, încerc să mă concentrez asupra mea.
Am avut o revelație recent. La psiholog, am spus din senin:
„Problema mea cu femeile e un film regizat de Christopher Nolan?
Da, femeile au un rol, dar nu e niciodată vorba doar de ele. Problema sunt eu.”
- S-ar putea să ai dreptate. - Mi-am dat seama.
Tiparele mele autodistructive și ciclurile de codependență sunt
personajul lui Jim Carrey din Masca? Pentru că... „Opriți-mă!”
Îți exprimi toate revelațiile în felul ăsta?
Sunt cumva o trupă britanică de rock progresiv din '70?
Pentru că „Yes”!
Ce facem aici? Aici se ține nunta?
- Fac un popas scurt. - La observatorul Griffith?
- Mă văd cu presa. - M-ai adus la așa ceva?
Era în drum.
- Nu! Ce faceți? N-ar trebui să fiu aici. - Durează 15 minute, cel mult 20.
Sigur nu mai mult de două ore și jumătate.
Bună tuturor!
Mă cunoașteți și mă iubiți! Sunt protagonistul Tatălui aniversar.
Sunt cunoscut și drept Cuțu Trist, promotor al fracturării hidraulice,
dezvăluitor al cunoștințelor vedetelor, dacă acestea știu ceva,
dar unii vă amintiți de mine drept notoriul hoț al D-ului.
Ca să sărbătorim succesul serialului Tatăl aniversar,
e vremea să vă ofer și eu un cadou aniversar.
Am sunat la firma publicitară preferată și am zis: „Vreau să redau orașului D-ul.”
D de la „Dad”,
„Birthday Dad”, Tatăl aniversar!
Ura!
Fără alte a-D-ăugiri,
să ne luăm adio de la epoca Hollywoo
și să salutăm...
Holly...woob?
Nu, am cerut litera D.
Mă refeream la D-ul din numele serialului. Se înțelegea de la sine.
Data viitoare când îmi mai trebuie un panou,
mă voi gândi serios să apelez la altă firmă.
Următoarea oprire: nunta!
Nu-s pregătit. Du-mă înapoi la închisoare!
Poftim? Hai, Shawshank, totul va fi bine!
Nu pot da ochii cu lumea. Nu sunt pregătit.
- Ce crezi că vei păți? - Nu se știe niciodată.
Presimt că va fi de rău dacă merg la nunta asta.
Îți propun ceva: mergem la nuntă.
Dacă vei dori după aceea să plecăm, așa facem.
- Da? - Da.
Altfel, o să rămân acolo cu tine. Voi fi nedezlipit de tine.
- Sigur? - Firește!
Te susțin, orice ar fi, amice!
Dacă nu o văd pe Erica
și mă iau cu vorba despre personajul ei sau prezentarea,
dar care sunt șansele să...
TOALETĂ
ACOPERIȘ
- BoJack! Ce bine că te-am găsit! - Ce e?
Focul de artificii începe în zece minute. Nu am timp să-ți explic.
Trebuie să mergem pe plajă, să mă ții pe umeri.
- Poftim? De ce? - Ți-am zis, nu am timp să-ți explic.
Te-au băgat la zdup fiindcă ai fost neascultător?
- Hai! Să mergem! - Bine.
Măiculiță! Uite unul 3D!
Așadar, de ce trebuia musai să fim pe plajă?
Păreai depășit de situație la nuntă.
- Am vrut să te scot la aer. - Mersi.
Dar de ce te țin în cârcă?
Ca să văd mai bine artificiile.
Bine, dă-te jos! Așa...
Mă bucur să te văd. Cum ai ieșit de la pârnaie?
S-a izbit un elicopter de clădire și ai ieșit prin gaură?
Poftim? Nu. Am venit la nuntă. Mă întorc mâine.
Ce nasol...
Deloc. Îmi prinde bine programul fix.
- Măcar mă feresc de belele. - Auzi la el!
O iau încetișor.
Peste câteva luni, îmi bat recordul de abstinență de la alcool.
- Marfă! - Da, deci...
ăsta e un țel de-al meu, dar apoi...
Apoi îți vei bate iar recordul.
Zilnic, vei stabili un nou record.
Sigur, dar e simplu acum, la închisoare. Nu trebuie să hotărăsc de capul meu.
Mă îngrijorează ce va urma după liberare.
- Dacă o să calc iar strâmb? - O să te lași iar de băut.
Ascultă la mine!
Mai deunăzi, eram la birou, cântam „Hokey Pokey” cu niște colegi.
Mi-am dat seama că toți înțeleg greșit cântecul.
„Hokey Pokey”?
Da. Prea se pune accent pe partea cu hokey pokey.
- Păi asta e ideea. - Tocmai asta e buba!
- Nu asta spune cântecul. - Bine.
Mă gândeam la relația mea cu mama.
E ciudată. Aiurea rău.
Simt că nu mă înțelege, dar încearcă.
Acum câțiva ani, nu mi-aș fi imaginat că voi avea o relație cu ea.
- Eram convins de asta. - Ce s-a schimbat?
Nu știu. Eu? Sau ea?
Sau amândoi?
Asta vreau să zic, e fix ca în cântec.
„Faci hokey pokey și te rotești.”
Te rotești! Asta e ideea.
Nu știu dacă s-au gândit compozitorii la sensul vieții.
Au rimat „rotești” cu „rotești”.
Dar în artă nu contează mai puțin ce înțelege creatorul
decât ce înțelege publicul?
- Ăsta e sensul artei? - Poate.
Sau arta n-are nevoie de un sens. De asta se cheamă „artă”.
Nu-mi dau seama dacă ești deștept sau nătărău.
Eu nu știu niciodată.
O clipă, păreai isteț, dar ți-a trecut.
Măcar a fost plăcut cât a ținut.
Da. A fost plăcut cât a ținut.
Nu-i rău!
Iată-l!
Doamne! Ce nuntă incredibilă!
Zău? N-am exagerat cu artificiile, circarii
și alaiul de păuni exotici?
Nu! Ai pus-o minunat în scenă.
Cum ți s-a părut partea cu asasinarea preotului
de către una dintre domnișoarele de onoare?
A fost cam excentrică pentru o nuntă, dar s-a potrivit în context.
Gând la gând cu bucurie!
Casă de piatră! Și lui Judah. Unde e?
Cred că citește niște contracte.
Pentru remake-ul cu distribuție feminină 12 oameni furioși.
Se numește 11 femei furioase.
- Nu sunt 12? - Lăsăm loc de continuare.
Deci mirele învârte hârțoage în timpul nunții?
Nunta s-a ținut acum o săptămână. Asta e de ochii lumii.
- Poftim? - Am invitat vedetele.
Le-am luat mobilele și le-am pus laolaltă.
Le-am dat alcool, să le dezlege limba. Apoi mă vor suna.
„Îmi poți face legătura cu cutărică?”
- Așa le devin producătoare. - Merge schema asta?
Jennifer Jason Leigh! L-ai cunoscut pe Jason Lee?
Sunteți preferații mei! Vorbiți!
Sunt jignit că nu-s așa de important să vin la nunta reală,
dar sunt măgulit că mă inviți la cea pentru vedete.
Glumești? Inorogul libidinos va da lovitura.
- Poftim? - Vuiește întregul Hollywoob.
Nu... Ai zis cumva „Hollywoob”?
Dacă filmul va avea succesul scontat,
nu doar procurorul districtual va dori să te țină legat.
N-aș mai lua și alte proiecte.
În închisoare, punem în scenă piesa Hedda Gabler.
Nu-i chiar Strindberg, dar ne distrăm și noi.
După eliberare, aș continua să fac asta ca voluntar.
- Sună grozav! - Da, dar...
Nu credeam că voi avea de ales. Acum un an, întregul oraș mă ura.
Oamenii uită repede. E grozav și groaznic în același timp.
Aș putea să le fac pe amândouă?
Mi-a plăcut mult să predau. Aș putea regiza!
- Regret că am zis ceva... - Stai puțin!
Da, n-ar trebui să mă pripesc.
Dacă se ivește o șansă, aș fi prost să nu profit de ea.
Știm ce greu e să te faci cunoscut.
Mai gândește-te! Vei lua cea mai bună decizie.
Sau măcar o decizie.
- Vrei să dansăm? - Da.
Ce e?
Auzind că te măriți, mi-a trecut prin cap un gând ciudat.
Că, dacă vin la nuntă, va avea loc un dezastru.
Știam că eu l-aș provoca sau poate că eu aș îndrepta lucrurile.
Un dezastru?
Nu unul la propriu, ci unul ca din seriale.
Ar trebui să ajungi la altar și nu ai fi de găsit...
- Dar tu m-ai găsi, nu? - Da.
Ai fi într-un loc special și ți-aș spune: „E vremea să mergem.”
Și ai zice: „Ce fac, BoJack?”
Apoi aș fugi cu tine?
Nu, te-aș convinge să mergi la altar.
Ar simboliza ce mult m-am maturizat. Aș putea să renunț la tine.
- Regret că te dezamăgesc. - Chiar mă bucur pentru tine.
Povestea ar fi mai interesantă dacă ai da înapoi.
Pentru tine. Mie îmi e mai bine așa.
Cred că ai dreptate.
Ce mi-ai fi spus?
Nu prea știu. Poate: „Haide, fă-o!”
Nu! Stai așa! Spune-mi de ce ți-e teamă!
În scenariul ăsta scornit de tine?
- Da. - Bine.
Mă tem că voi pierde o parte din mine.
Dacă voi lăsa pe altcineva să-mi poarte de grijă, nu voi mai fi eu însămi.
Mă tem că o să mă complac, că o să mă îmblânzesc.
Mă tem că e cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat
și că, dacă nu mă va face atât de fericită pe cât ar trebui
înseamnă că n-am nicio speranță.
- Sfinte Sisoe! - Ce e?
Nu știu, argumentele sunt beton!
- Faci mișto de mine? - Bine, uite...
Da, se poate să fie așa, dar, pe de altă parte,
dacă meriți să fii fericită și căsătoria îți va dărui fix asta?
Nu-ți face griji pentru fericirea din viitor
și vezi-ți de cea din prezent.
- E așa de simplu? - Nu.
Dar ești aici pentru că, la un moment dat, lui Princess Carolyn i-a surâs ideea.
Și ar trebui să o ascultăm.
E cea mai inteligentă femeie pe care o cunosc.
Asta așa e.
Ce zici? Te măriți cu el?
Am îmbrăcat oricum rochia.
Nu era nevoie să-ți spun eu lucrurile astea.
Probabil că nu.
Dacă aș vrea să revin în branșă după eliberare...
Probabil că nu o voi face, dar, oricum, mi-ar trebui impresar.
Cineva care să-mi poarte de grijă, să mă ajute cu deciziile,
să mă ferească de belele.
Pot să-ți recomand impresari excelenți.
Bună!
- Mă gândeam că aici ești. - Încerc să mă las.
- Văd cât te străduiești. - Nu fi nesuferit!
Nu ne-am văzut de mult. Îți merge bine?
Da.
- Adică binișor. - Firește.
Lucrez la o serie de ficțiune.
Adică... cine sunt eu, Rick Riordan?
Cine e Rick Riordan?
Bine zis! Tu ce ai mai făcut?
M-am apucat de podcasturi, am fost pasionat de sudoku o vreme...
- Fac pușcărie... - Chiar așa! Mai ești închis?
Da. Și lansez un film.
- Da, cu Vince Waggoner. - Știu ce crezi despre el, dar...
Nu-mi da explicații!
Crezi că mi-am trădat convingerile, dar nu-mi băteau șansele la ușă...
- Nu te contrazic. - Datorită filmului...
Nu o să te ajut să-ți exorcizezi demonii ăștia.
Am ieșit doar să fumez. Tu m-ai abordat.
- Voiam să vorbim. - Despre Inorogul libidinos?
Nu! Nu știu.
Voiam doar să vorbim. Îmi lipseau discuțiile noastre.
- Aș vrea să am mobilul la mine. - Te înțeleg perfect.
Nici eu nu știu ce să fac cu mâinile.
Aș vrea să-l am ca să-ți dau să asculți ultimul mesaj pe care mi l-ai lăsat.
Îți amintești că mi-ai lăsat un mesaj?
Credeam că nu mai bei. Așa îmi spuseseși.
Îmi mergea bine și mă gândeam la viitor.
Apoi m-am trezit într-o dimineață cu acel mesaj.
- Ascultă, nu eram... - Erai fericit. Așa păreai.
Ușor sardonic, puțin nihilist
sau oricum ai descrie emoția pe care oamenii o numesc „fericire”.
- Îmi pare rău. - Era clar că băuseși.
Vorbeai despre înot. „Merg să înot”, ai zis.
„Dacă oricum nu contează și nimănui nu-i pasă.”
- „Mă duc să înot.” - Îmi pare rău.
„Sună-mă dacă nu vrei să înot. Altfel, o să presupun că nu-ți pasă.”
Am crezut că ai murit.
Șapte ore, nu am dat de nimeni și eram convinsă că ai murit
din vina mea, că te-am părăsit, că eram fericită, că nu-mi păsa.
Când am plecat la Chicago, ai promis că-ți va fi bine.
Dar te-am silit eu să-mi promiți.
- Am fost egoistă că te-am crezut? - Nu.
De ce m-ai sunat? Știai că-s la Chicago.
Nu știu. Eram beat și drogat. Și voiam să vorbesc cu tine.
Aflând că n-ai murit, m-am înfuriat.
Eram ușurată, dar și furioasă că aveai puterea asta asupra mea.
Am fost mult timp furioasă pe tine.
Mai ești?
- Nu. Nu știu. La ce m-a ajutat? - Îmi pare rău.
Aș vrea doar să fi fost așa cum mă credeai tu.
- Cea care te va salva. - Nu îmi datorai asta.
Atunci de ce m-ai făcut mereu să mă simt datoare?
Nu știu. Poate toți suntem datori să ne salvăm între noi.
Habar n-am.
Oricum, mă bucur că ești viu.
Și eu.
Tot la Chicago trăiești sau...
Când am primit acel mesaj,
iubitul meu de atunci voia să ne mutăm la Houston.
Și eu voiam să fac asta.
Dar, după ce ai sunat, mi-a fost teamă.
- Nu... - Mi-am pierdut încrederea.
Nu am mai privit cu ochi buni fericirea. Am rămas la Chicago.
Am încercat să păstrăm relația, dar a fost prea greu.
Până la urmă, mi-am zis că e o prostie.
Și te-ai despărțit de el?
Nu. M-am mutat la Houston.
Ca să fii cu el?
Da. Oricum, e frig ca naiba la Chicago iarna.
De ce or fi clădit acolo orașul?
De asta a pornit vaca incendiul. O înțeleg! O susțin!
- Dar tipul nu mai e iubitul tău? - Nu.
- Măi să fie... - Da.
Cum ai învățat să privești fericirea cu ochi buni?
Nu am reușit. Dar am încredere în el.
Mi-e greu să mi te imaginez la Houston.
M-am schimbat complet acum.
- Așa este? - Nu.
Da... Port mai puține haine. Zâmbesc mai des.
Uneori nici nu mă recunosc când îmi amintesc de L.A.
Îți amintești vreodată cum erai atunci?
Uneori.
Mi-am amintit când m-am întors aici. Și acum, vorbind cu tine.
- Dar tu nu mai ești așa. - Totul face parte din mine.
Mi-ar plăcea să spun că am îngropat trecutul.
Dar eram îngrozită să mă întorc aici, pentru nuntă.
- Să vă revăd pe Peanutbutter, pe tine... - De ce te temeai?
Nu știu... Că o voi lua razna, voi pune totul la îndoială, voi distruge totul.
- Dar n-a fost așa, nu? - N-a fost așa.
O parte din tine spera puțin să se întâmple asta?
- Doamne, nu-ți lipsește haosul? - N-ai folosit cuvântul potrivit.
Scuze, „doamnă”.
Mă bucur că am trăit în L.A., dar nu-i duc dorul.
Mă bucur că l-am cunoscut pe Domnul Peanutbutter,
deși nu mai face parte din viața mea.
Unii oameni te ajută să te definești ca persoană.
Poți să le fii recunoscător,
deși nu le-a fost menit să facă veșnic parte din viața ta.
- Mă bucur că te-am cunoscut și pe tine. - La trecut?
N-ar fi haios ca asta să fie ultima seară când mai vorbim?
- Oricum, eu... - Trebuie să-ți spun...
- Ba nu. Nu-mi datorezi nimic. - Dar chiar trebuie! Îți mulțumesc.
Și totul va fi bine.
Și îmi pare rău.
Și îți mulțumesc.
- Stai! - De ce?
Știu... Dar pot să-ți povestesc o fază haioasă?
Sigur. Dar sper să fie foarte haioasă!
N-o să te mint, e doar oarecum haioasă.
La pușcărie, avem o seară de film. Votăm ce filme vom vedea.
Firește, votul e măsluit.
Filmul preferat al lui Big Andy e Familia Stone,
așa că oamenii lui îl votează în fiecare săptămână
și la asta ne uităm mereu.
- Stai așa! Cui îi place filmul ăla? - E bunicel...
- Dar săptămânal? - Întocmai!
Am spus: „Dacă-i mai văd pe Luke Wilson și Sarah Jessica Parker
lansând zmeul, o iau razna!”
E obligatorie seara filmelor?
- Nu. - Atunci de ce te mai duci?
- Pentru că susțin arta! - Bine, scuze!
Dar știu un tip care e voluntar în bibliotecă.
Acolo se țin DVD-urile. Am bătut palma cu el.
„Îți dau budinca mea pe o lună dacă faci dispărut filmul.”
Presimt că se termină nasol.
A venit vremea să revedem Crăciunul în Connecticut.
Dar ce să vezi? A dispărut DVD-ul. Ce e de făcut?
Big Andy și ai lui erau cu o falcă în cer și una în pământ.
Le-am zis: „Băieți! Ce-ar fi să vedem Cină cu bucluc?
Schimbăm atmosfera. E cu Patricia Clarkson...”
Și?
- S-a pornit revolta! - Pe bune?
Mai rău. Lui Big Andy i-a picat filmul cu tronc.
Acum îl vedem săptămânal.
Ți-ai făcut-o cu mâna ta.
Povestea vieții mele.
Regret, sună groaznic.
Ce să-i faci? Viața e nașpa și pe urmă mori.
Uneori.
Alteori, viața e nașpa și continui s-o trăiești.
Da.
Dar noaptea asta e frumoasă, nu?
Da.
E frumoasă.
Subtitrarea: Irina Para