PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
NEMOCNICE SVATÉHO ŠEMÍKA
KONINY
HORSEMAN JE PO SMRTI
FILMOVÁ SÁGA BEZHLAVÉHO JEZDCE OD SONY JE PO SMRTI
BOJACK HORSEMAN ŽIJE
BOJACK U SOUDU KOŇSKÁ DÁVKA SPRAVEDLNOSTI
BOBUBÁK BOJACK MĚ VYDĚSIL K SMRTI!
PŘÍBĚH VYSTRAŠENÉHO CHLAPCE
#BOBUBÁČÍ KLUK MILÁČKEM AMERIKY
RECENZE SERIÁLU OD NETFLIXU: PŘÍLIŠ VTIPŮ O ŽIRAFÁCH
HORSEMAN ODSOUZEN KE 14 MĚSÍCŮM VE VĚZENÍ S NEJVYŠŠÍ OSTRAHOU
„BOBUBÁČÍHO KLUKA“ ZASTUPUJE GERSH
BOJACK ZABÍJÍ
Podívejte, nic není snadný,
ale nemluvil bych tu s vámi,
kdybych nevěřil, že ještě máme šanci.
Tak co tu děláme?
Nevím, jak vy,
ale já se chystám sehrát tu nejlepší Hedu Gablerovou,
jakou tohle vězení s nejvyšší ostrahou kdy vidělo!
Vezmeme to od příchodu paní Elvstedový.
Nezapomeňte, že vás na jevišti vidím, takže nevypadněte z role.
Ty máš svůj názor na návrat Eilerta Løvborga.
Do háje, to už je 10:30?
Musím jít, hoši.
Zítra jsem zpět a v pondělí pokračujeme.
Bylo by skvělý, kdyby už všichni uměli text.
Schlesingere, když máš čas vyrobit kudlu
a došlápnout si na krysy z Bloku C,
můžeš se naučit i repliky, jasný?
Priority.
Tady ho máme!
Nejhledanější osoba Ameriky!
- Díky, žes mě vyzvedl. - Porota tě shledala vinným,
že jsi naprosto boží, mám pravdu?
Nesmírně vtipný, můžeme jet?
Odsuzuju tě k doživotnímu přátelství se mnou!
Tak to radši vězení než tohle.
Měls v plánu jít na svatbu v tomhle?
To „smoking není nutný“ nemysleli až takhle.
Tak jsem nastoupil. Netušil jsem, že za rok půjdu na svatbu.
Proto si máš pro jistotu vždycky přibalit náhradní oblek.
- Za co sedíš? - Oficiálně za vloupání,
ale myslím, že spíš od každýho něco.
Aha, od každýho něco.
Jako pestrá kuchyně v tvojí oblíbený restauraci
s malými talíři a otočnými stoly!
- Prosím? - Máš nějakej takovej
oblíbenej podnik?
Oblíbenej podnik s otočnými stoly? Hele, fajn, no…
BoJacku, moc si toho vážím.
Vlastně mi vyhládlo. Dá se tu jít někam na oběd?
Elefino!
Fajn, no? A co třeba restaurace?
Trávíš s nima jako s párem hodně času?
S princeznou Carolyn jo, na akcích k Narozeninovýmu tátovi.
Emmy, Zlatý glóby, Ceny kritiků, Peabody Award.
Nobelovka za televizi, co zavedli jen kvůli nám.
Judah je ale většinou doma s Ruthie.
Nemůžu uvěřit, že se vdává.
Měla si vzít tebe, co?
Myslel jsem, že se nevdá. Připravil jsem ji o nejlepší roky.
Evidentně je má teď.
Typický, ani jsem ji nepřipravil o ty správný roky.
Divím se, že mi sehnala propustku.
- Kdy tě pustí nadobro? - Za pár měsíců.
Páni, co máš pak v plánu? Až budeš volnej?
Remake Volnýho pádu?
Předělávku filmu Volný pád v hlavní roli s tebou?
Teď mám v plánu hlavně nepodělat tenhle víkend.
Nepoděláš ho.
Určitě na něco přijdu.
Koupíš mi další oblek?
Bude tam Diane?
Budou tam všichni. Je to večírek roku.
S Diane jsem nemluvil od...
- Co ty? Máš někoho? - Seriál mi zabírá veškerej čas.
Ty narozeniny se samy neotátujou!
O čem to vůbec je?
Kromě toho se teď snažím soustředit sám na sebe.
Nedávno jsem měl osvícení.
Na sezení ze mě vypadlo:
„Je můj problém s ženskýma jakejkoliv film od Nolana?
Protože ano, ženský v tom jsou, ale nikdy to není o nich.
Je to o mně.“
- To je docela chytrý. - A pak mě napadlo:
„Jsou moje sebedestruktivní sklony a neustálej koloběh závislosti
Maska v podání Jima Carreyho?
Protože: zastavte mě někdo!“
To všechna tvoje osvícení vypadají takhle?
Jsou všechna moje osvícení francouzská komedie z 1971?
Protože jo.
Co tu děláme? Ta svatba je tady?
- Bude to jen rychlá zastávka. - V Griffithově hvězdárně?
- Mám tu tiskovku. - Vzals mě na tiskovku?
Bylo to cestou.
Ne! Co... Nemůžu tu bejt!
Zabere to tak 15, maximálně 20 minut.
Rozhodně ne víc než dvě a půl hodiny.
Dobrý den!
Všichni mě znáte a milujete jako Narozeninového tátu,
ale ztvárnil jsem i jiné role: Pod Psa, zastánce frackování,
zvídala, který odhaloval, co vědí hollywooské hvězdy a zda vůbec něco,
ale někteří si mě možná pamatují jako zloděje Déčka!
Na základě úspěchu Narozeninového táty
mě napadlo, že bych vám mohl taky dát nějaký dárek!
Zavolal jsem do své oblíbené reklamky a řekl:
„Chci tomuhle městu dát Déčko!“
D jako dadínek.
„Narozeninový dadínek“!
Hurá!
Tak bez dalšího otá-ta-lení,
pojďme se navždy rozloučit s érou Hollywoou
a přivítejme...
Holly... woob?
Ne, říkal jsem „D“ jako „Narozeninový dadínek“.
Samozřejmě jsem myslel toho „dadínka“,
přišlo mi to naprosto jasný.
Musím končit, ale až budu zas potřebovat nápis,
budu silně zvažovat, že se obrátím na někoho jinýho.
Fajn, příští zastávka: svatba!
Nejsem připravenej. Odvez mě zpátky.
Ale no tak, Shawshanku, bude to v pohodě.
Nemůžu bejt mezi lidma. Nejsem na ně připravenej.
- Co se tak může stát? - To nikdy nevím!
Vím jen, že pokud na tu svatbu půjdu, dopadne to zle.
A co tohle? Pojedeme na svatbu
a když se ti tam nebude líbit, odjedeme pryč.
- Jo? - Jo.
A když budeš chtít zůstat, zůstanu taky. Nehnu se od tebe.
- Slibuješ? - Samozřejmě.
Kryju ti záda. Ať se děje cokoliv.
Pokud tedy nezahlídnu Ericu
a nezaujme mě něco výraznýho
na jejím vystupování,
ale, BoJacku, šance, že k tomu dojde, je...
TOALETA
STŘECHA
- BoJacku! Konečně jsem tě našel! - Co se děje?
Ohňostroj začíná za deset minut.
Není čas na vysvětlování.
Musíme dolů na pláž, abys mě mohl vzít na ramena.
- Proč? - Říkám, že není čas na vysvětlování!
Zavřeli tě za to, žes neposlouchal?
- Dělej, musíme běžet! - Dobře.
Páni! Je to jako trojrozměrný!
Takže...
Proč jsme museli jít na pláž?
Přišlo mi, že se na tom večírku necejtíš.
- Tak jsem tě vytáhl na vzduch. - Díky.
Ale proč tě teda mám na ramenou?
Abych měl lepší výhled na ohňostroj.
Dobře, slez. Fajn.
Rád tě vidím.
Jak ses dostal z vězení?
Spadnul na něj vrtulník a prorazil díru, kterou jsi vyšel ven?
Ne, jsem venku jen na svatbu. Zejtra se vracím zpět.
Blbý.
Ne, je to dobrý. Pevnej rozvrh mi svědčí.
- Aspoň konečně nedělám průšvihy. - Hurá! Konečně neděláš průšvihy!
Snažím se dávat si malý cíle.
Za pár měsíců překonám svůj rekord ve střízlivosti.
- Pěkný! - Jo.
To je můj cíl, jenže potom...
Potom svůj rekord překonáš znovu.
Každej den si uděláš novej rekord.
Jasně, ale teď, ve vězení, je to snadný.
Všechna rozhodnutí dělají za mě.
Bojím se, co bude, až mě pustí.
- Co když začnu zase chlastat? - Tak zase budeš střízlivět.
Něco ti povím.
Byl jsem v kanceláři,
s kolegy jsme dělali „Kolo, kolo mlýnský“
a došlo mi, že to špatně chápeme.
Kolo, kolo mlýnský?
Všichni se soustředí na to kolo.
O tom to je.
Právě že ne!
- Je to o něčem jiným! - Dobře.
Přemejšlel jsem o mámě, o našem vztahu.
Je to mezi náma divný.
Přijde mi, že mi nerozumí, ale snaží se.
Před pár lety
by mě ani nenapadlo, že budeme mít nějakej vztah.
Byl jsem si jistej.
Co se změnilo?
Nevím. Já? Nebo ona?
Nebo oba?
A o tom mluvím. Zpívá se tam:
„Kolo se nám polámalo, udělalo bác.“
Jenže pak se zase zvedneš. A o tom to je.
Nejsem si úplně jistej,
že do toho autoři schovali existenciální podtext.
Ten text zase není tak hlubokej.
Ale není umění spíš o tom, co si z něj lidi odnesou, než co do něj vloží?
- Je? - Možná.
Nebo možná umění nepotřebuje smysl. Proto se mu říká umění.
Nedokážu říct, jestli jseš chytrej nebo blbej.
Já taky ne.
Podle mě jsi byl chvilku chytrej, ale pak to přešlo.
No nic! Ale ta chvilka byla fajn, viď?
Jo. Ta chvilka byla fajn.
Ujde to.
Tady ho máme!
Bože můj, byla to úžasná svatba!
Jo? Nebylo to už moc
s tím ohňostrojem, akrobaty
a průvodem exotických pávů?
Kdepak, tvoje produkce neměla chybu.
A cos říkal na tu vraždu kněze
a Judahovo pátrání, která družička to udělala?
Na svatbu trochu nezvyklý, ale zapadalo to do kontextu.
Přesně!
Gratuluju ti. A Judahovi. Kde vůbec je?
Myslím, že kontroluje smlouvy.
Dáváme dohromady ženskej remake Dvanácti rozhněvaných mužů.
Jmenuje se to Jedenáct rozhněvaných žen.
- Ne 12? - Musíš si nechat prostor na pokračování.
Takže tvůj muž dělá papíry na vlastním svatebním večírku?
Skutečná svatba proběhla před týdnem. Tohle je jen pro lidi z branže.
- Co? - Pozvala jsem tutový talenty,
vzala jim mobily a nechala je družit se.
Trocha chlastu na uvolnění
a zejtra mi budou volat:
„Hele, mohla bys mě spojit s tím a tím?“
- Je ze mě producentka. - Fakt to funguje?
Hej, Jennifer Jason Leighová! Už ses seznámila s Jasonem Leem?
Jste mí oblíbení Jason Leeové! Proberte to!
Dotklo se mě, že nejsem dost důležitej na pravou svatbu,
ale aspoň jsem dost důležitej na tu pro lidi z branže.
Děláš si legraci? Zvrhlej jednorožec je hit!
- Co? - Celej Hollywoob
si šušká o tvým comebacku.
Ne? Řeklas „Hollywoob“?
Jestli ten film zaboduje,
už tě nebudou chtít dostat jen právníci.
Nevím, jestli brát další projekty.
Rozjel jsem dramatickej kroužek, děláme Hedu Gablerovou.
Není to Strindberg, ale dobře se u toho bavíme.
Napadlo mě, že bych mohl dělat dobrovolníka, až mě pustí.
To zní skvěle!
Jo, ale… Nenapadlo mě, že bych mohl mít na vybranou.
Před rokem mě nesnášelo celý město.
Lidi mají krátkou paměť.
To je na lidech to nejlepší i nejhorší.
Možná bych mohl dělat obojí.
Učit mě bavilo.
Mohl bych něco režírovat.
- Promiň, že jsem něco řekla. - Počkej.
Neměl bych se ničeho chytat,
ale když je příležitost, byla by blbost ji nevyužít.
Oba víme, jak je tu těžký se profláknout.
Promysli to. Určitě se rozhodneš správně.
No, rozhodneš se.
- Smím prosit? - Jo.
Co?
Když jsem se dozvěděl o tvý svatbě, nemohl jsem se zbavit pocitu,
že tu dojde k nějaký pohromě,
kterou buď způsobím, nebo budu z nějakýho důvodu jedinej,
kdo to bude schopnej zachránit.
K pohromě?
Ne jako k úplný katastrofě, spíš jako k pohromě ze sitcomu.
Třeba, že tě před obřadem nebude moct nikdo najít.
- Nikdo kromě tebe. - Jo.
Našel bych tě na nějakým výjimečným místě a řekl bych: „Pojď, je čas.“
A ty bys řekla: „Co to dělám, BoJacku?“
A co pak? Utekla bych s tebou?
Ne, přemluvil bych tě, aby ses vrátila,
což by byl symbol toho, jak moc jsem dospěl
a že tě nechávám jít.
Promiň, že jsem tě zklamala.
Ne, moc ti to přeju,
ale byla by to lepší historka, kdybys měla pochyby.
Lepší historka pro tebe. Mně se to víc líbí takhle.
Asi máš pravdu.
Co bys mi řekl?
Nevím. Řekl bych:
- „No tak, kámo. Do toho.“ - Páni.
Ne, řekl bych... Počkej. Pověz mi, z čeho máš strach.
V tom tvým vymyšleným příběhu?
- Jo. - Dobře.
Asi se bojím, že přijdu o kus sebe sama.
Že když někoho nechám, aby se o mě staral,
už to nebudu já.
Bojím se, že zpohodlním. Změknu.
Že by to mohla být nejlepší věc mýho života,
ale já z ní nebudu mít takovou radost, jakou bych mít měla,
což jen potvrdí, že jsem ztracený případ.
- Do háje! - Co?
Jsou to fakt dobrý argumenty.
- Děláš si legraci? - Fajn, podívej.
Možná je to pravda, ale na druhou stranu,
co když si zasloužíš štěstí
a tohle ti ho přinese?
Zkus se přestat strachovat, jestli budeš šťastná později,
a soustřeď se na to, jak šťastná jsi teď.
- To je to tak snadný? - Ne.
Ale jsi tu, protože si princezna Carolyn myslela, že je to dobrej nápad.
Podle mě bys na ni měla dát.
Je to nejchytřejší žena, jakou znám.
Pravda, to ona je.
Tak co? Vezmeš si ho?
No, když už mám ty šaty...
Ale tys nepotřebovala, abych ti to říkal, co?
Asi ne.
Hele, když se rozhodnu vrátit se do branže,
až mě pustí z vězení…
Nejspíš k tomu nedojde, ale kdyby náhodou,
budu potřebovat agenta.
Někdo, kdo na mě dohlídne, abych se rozhodoval správně,
nedělal průšvihy...
Můžu ti doporučit skvělý lidi.
Ahoj.
- Říkal jsem si, že tě tu najdu. - Snažím se přestat.
Jo, to je vidět.
Nebuď hnusnej.
Dlouho jsme se neviděli. Máš se dobře?
Jo, mám.
- V rámci možností. - Jasně.
Píšu sérii knížek pro děti.
Jsem snad Rick Riordan?
Kdo to je?
Jo, pravda. Co ty?
Tak se na to podívejme. Poslouchám podcasty,
na chvíli mě chytlo sudoku a...
- Jo, jsem ve vězení, takže… - Jasně. Pořád?
Jo, pořád. A brzo bude mít premiéru můj novej film.
Ten s Waggonerem, viď?
Vím, co si myslíš, ale...
Nemusíš mi nic vysvětlovat.
Myslíš si, že jsem zaprodanec,
jenže nikdo jinej se mnou nechtěl nic mít...
- Nehádám se. - Ale kvůli Jednorožci...
Nepomůžu ti ujasnit si,
co si potřebuješ ujasnit.
Šla jsem si zakouřit. Tys přišel za mnou.
- Chtěl jsem s tebou mluvit. - O Zvrhlým jednorožci?
Ne, o... Já nevím.
Jen jsem s tebou chtěl mluvit. Chybí mi to.
Škoda, že tu nemám mobil.
Jo, chápu.
Taky nevím, co dělat s rukama.
Ne, chtěla bych tu mít mobil,
abych ti pustila poslední hlasovku, cos mi namluvil.
Pamatuješ si, žes mi namluvil zprávu?
Myslela jsem, že nepiješ. Sám jsi mi to řekl.
Dařilo se mi, plánovala jsem si budoucnost,
pak se ráno probudím a v hlasovce tvoje zpráva.
Nebyl jsem...
Byls šťastnej. Zněls šťastně.
Nebo lehce cynicky, kapku nihilisticky,
nebo jak popsat ten stav,
který se blíží tomu, čemu lidi říkají štěstí.
- Promiň… - Bylo jasný, že jseš opilej,
a mluvils o plavání. Řekls: „Jdu si zaplavat.
Na ničem nezáleží, každýmu jsem fuk,
- tak si jdu zaplavat.“ - Je mi to líto.
„Zavolej, pokud nechceš, abych šel.
Jinak budu předpokládat, že jsem ti fuk.“
Myslela jsem, žes umřel.
Sedm hodin mi to nikdo nezvedal a myslela jsem, žes umřel
a že je to moje vina, že se mám dobře a že se o tebe nestrachuju.
Než jsem odjela do Chicaga, slíbils mi, že budeš v pohodě,
ale to já tě k tomu slibu donutila.
- Bylo sobecký ti věřit? - Ne.
Pročs volal mně? Byla jsem v Chicagu.
Nevím. Byl jsem ožralej a sjetej.
A chtěl jsem s tebou mluvit.
Když jsem se dozvěděla, že žiješ, zuřila jsem.
Ulevilo se mi, ale zuřila jsem, že máš nade mnou takovou moc a já ti ji dala.
Hrozně dlouho jsem na tebe byla naštvaná.
Jsi pořád?
Ne. Nevím. Co dobrýho mi to kdy přineslo?
- Promiň. - Kéž bych byla ta, za koho jsi mě měl.
- Ta, co tě zachrání. - Nežádal jsem to.
Tak proč jsem z tebe vždycky měla pocit, že ano?
Možná je povinností nás všech vzájemně se zachraňovat.
Nevím.
Nicméně jsem ráda, že žiješ.
Já taky.
Pořád jsi v Chicagu, nebo...
Kdyžs mi nechal tu zprávu,
měla jsem se s tehdejším přítelem stěhovat do Houstonu.
A já opravdu chtěla.
Jenže po tý zprávě jsem dostala strach.
- Ale ne. - Nevěřila jsem si.
Byla jsem šťastná, ale nevěřila tomu, tak jsem zůstala v Chicagu.
Zkusili jsme vztah na dálku, ale bylo to těžký.
Nakonec jsem usoudila, že je to blbost.
Rozešla ses s ním?
Ne, přestěhovala se do Houstonu.
Za svým tehdejším přítelem?
Jo. Navíc zimy v Chicagu jsou děsně studený,
nechápu, proč tam stojí město.
Nedivím se, že ta kráva založila požár. Rozumím jí a fandím jí.
Tvůj tehdejší přítel už není současnej přítel?
Není.
- Páni. - Jo.
Jak ses naučila v něj věřit? Ve štěstí?
Nenaučila. Ale věřím jemu.
V Houstonu si tě neumím představit.
Je ze mě úplně jinej člověk.
- Fakt? - Ne.
Jo? Nechodím tak často v bundě. Víc se usmívám.
Občas myslím na život v L.A. a říkám si: „Co byla vůbec zač?“
Vrací se ta stará Diane někdy?
Občas.
Cítila jsem ji, když jsem přijela do L.A.
Cítím ji teď, když s tebou mluvím.
Ale už to nejsi ty?
Já jsem pořád já.
Ráda bych řekla, že je navždy pryč,
jenže z návratu sem kvůli svatbě jsem měla hrůzu.
- Ze setkání s panem Piškotem a tebou. - Co jsi čekala?
Nevím, že začnu vyšilovat, všechno zpochybňovat a všechno pokazím.
Jenže se to nestalo, viď?
Ne, nestalo se to.
Ale maličko jsi doufala, že by mohlo, co?
Nechybí ti ten bordel, holka?
„Holka“ už nejsem.
Pardon, paní.
Jsem ráda, že jsem žila v L.A., ale nostalgii necítím.
Jsem ráda, že jsem poznala pana Piškota,
- i když už není součástí mýho života. - Jo?
Podle mě existují lidi, kteří tě pomáhají formovat,
takže bys za ně měl být rád,
i když s tebou neměli zůstat až do smrti.
Jsem ráda, že jsem poznala i tebe.
„Poznala“?
Hele… nebylo by vtipný,
kdybychom spolu dneska večer mluvili úplně naposledy?
- Nicméně... - Musím ti říct...
Ne, nemusíš. Nic mi nedlužíš.
Ne, musím ti říct: „Díky.“
A že to bude v pořádku.
A že je mi to líto.
A že ti děkuju.
- Počkej. - Proč?
Já vím, ale můžu ti říct vtipnou historku?
Dobře.
Ale musí bejt fakt vtipná.
Nebudu ti lhát, je vtipná jen trochu.
Ve vězení máme filmový večery.
Hlasujeme o filmech, který chceme vidět.
Samozřejmě je to cinknutý,
protože Velkej Andy miluje Základ rodiny,
takže pro ten film hlasuje celej jeho gang,
a tak každej tejden koukáme na Základ rodiny.
Počkej, kdo může mít Základ rodiny za nejoblíbenější film?
No, je to dobrej film...
- Ale každej tejden? - Přesně!
Jednou už jsem si říkal: „Jestli ještě jednou uvidím Wilsona,
jak učí Parkerovou odvázat se, tak už se neudržím.“
Počkej, ten filmovej večer je povinnej?
- Ne. - Tak proč tam chodíš?
Jsem snad barbar? Podporuju umění.
Dobře, promiň.
Jenže znám týpka, co dělá v knihovně,
kde jsou všechna DVD, takže jsem se s ním domluvil:
„Celej měsíc ti budu dávat želé, když se Základ rodiny ztratí.“
Tohle nedopadne dobře.
Je tu další filmovej večer, další Vánoce v Connecticutu,
jenže ouha, DVD je fuč. Co teď?
Velkej Andy zuří, jeho gang zatíná pěsti
a já říkám: „Hoši, hoši!
Co kdybychom si pustili Večeři s April?
Pro změnu. Je tam Patricia Clarksonová a…“
A?
- Vězeňská vzpoura. - Do háje, fakt?
Ne, hůř. Velkej Andy si zamiloval Večeři s April,
tak na to teď koukáme každej tejden.
Jak sis ustlal, tak sis lehl.
Příběh mýho života.
Promiň, zní to hrozně.
Ale co naděláš. Život je sviňa a pak umřeš.
Někdy.
Někdy je život sviňa a ty žiješ dál.
Jo.
Fajn večer, co?
Jo.
Tohle je fajn.
Překlad titulků: Martin Drtina