Detta har hänt:
- Kom upp, älskling. - Tyler bytte ut drinkarna.
Han är som jag när jag var ung.
Ge mig en kram. Såja. Sitt inte uppe och vänta.
- Är han möjligtvis med dig? - Aldrig sett honom förut.
Är det inte lille Romeo som vi spöade vid klubben häromkvällen?
Jodå.
Pappa, vad har du gjort?
Jag har inte gjort nåt. Kan du berätta?
Det var viktigt för honom, så jag gjorde det. Man måste hjälpa varandra.
Då hinner du gå ut med Kali. Men håll händerna i styr.
Och din satans penis.
- Nej, det där är Kalis nya kille. - Har hon en ny pojkvän?
- Förr eller senare får han veta om oss. - Jag tänker inte berätta. Tänker du?
- Aldrig i livet. - Då är det inga problem.
Får jag fråga dig en sak?
Om du ändå åker ikväll skadar väl inte en avskedskyss?
Bara en kanske.
Batesy.
Hank?
- Gud, du ser skitläskig ut. - Jag tänkte att det kunde hjälpa mig.
Vem kan vända en ledsen clown ryggen?
Låt mig gissa. Min fru och din dotter.
Inte ens ett leende.
- Dricker du fortfarande? - Ja, men jag har det under kontroll.
Efter återfall brukar det bli en suparperiod.
Det brukar lösa sig av sig självt på några veckor.
- Jag är inte orolig. - Det var skönt att höra.
Jag är ledsen, Hank. Okej? De kommer över det.
- Tids nog. - Ja.
Om några veckor, men det är det som är grejen.
Det finns inget att komma över. Jag har inte gjort nåt.
Du behöver inte försvara dig för mig.
Jag skulle inte bry mig ett skit om du hade gjort det de tror.
- Men jag gjorde det inte. - Okej. Jag fattar.
Jag skulle aldrig säga nåt. Det skulle stanna mellan dig och mig.
- Jag svär. - Inget hände.
- Det finns inget att säga. - Jag tror dig.
- Förlåt, gumman. - Förlåt, gumman.
- Kom in så gör jag frukost. - Det låter gott. Jag är hungrig.
Kan du säga att jag inte pratar med honom?
- Hon pratar inte med honom. - Va?
Vilket trevligt sätt att hälsa på. Förlåter du honom, men inte mig?
- Jag ska bearbeta henne. - En dag i sänder.
Nej, för helvete!
- Hank Moody, för fan. - Inga fler sidor, Sam. Jag orkar inte.
Skaffa en annan författare. Jag tar inte illa upp. Jag lovar.
Det handlar inte om filmen. Men jag måste träffa dig nu.
- Varför då? - Kali.
- Vad är det med Kali? - Inte på telefonen.
Kom till studion nu bara.
- Förstått? - Ja, jag kommer.
Annars kommer mina killar och hämtar dig.
- Nej då. Det är lugnt. - Skit inte i att komma. Allvarligt.
- Jag är på väg. - Okej, din jävel.
- Jag kan förklara. - Bäst för dig, din jävel.
Det var en lång flygning. Vi började prata.
- Det ena ledde till det andra. - Vad fan snackar du om?
Jag vet inte. Vad snackar jag om? Vad fan snackar du om?
Att du alltid är så jävla sen. Det är passivt-aggressivt.
Är din tid mer värd än min?
- Faktiskt... - Sånt känner jag.
Faktiskt inte. Men i ett större sammanhang är min tid alltid min tid.
- Den är viktigare för mig personligen. - Håll käften och köp en klocka.
- Okej. - Men nu behöver jag din hjälp.
- Hur kan jag stå till tjänst, min herre? - Jag har en låt.
Den var riktigt bra. Det låter som en gammal Elton John.
- Men bruden är ingen Bernie Taupin. - Det är därför vi inte kan skriva ihop.
Ligger jag inte med honom blir han ett svin.
Hon kan inte skriva låttexter. Hon är bara snygg.
Hur kan jag hjälpa till?
- Hjälp henne att skriva en låttext. - Nej.
- Jag skriver böcker, manus, mejl... - Du skriver, sak samma.
Hjälp en polare.
Okej, jag kan försöka.
- Men då får vi bli fulla först. - Det var dagens bästa idé. Kom.
- Var börjar vi? - Jag vet inte.
Jag antar att det är en kärleksballad? Vad rimmar på kärlek?
Lek, smek.
"Gav du mig lite lek och smek, och kallade det kärlek?" Klart!
Det är lätt att skriva låttexter. Nästa!
Okej, det var inte roligt.
- Vad vill du skriva om? - Inget fånigt.
Jag kom inte hit för att skriva fåniga kärleksballader.
Det är tyvärr min grej. Jag är expert på allt som är fånigt.
- Vilken otur. - Jag vill att det ska vara...
Bitterljuvt och mörkt.
Du är en bitterljuv liten...
chokladbit?
- Du är fånig. - Ja.
På tal om kärlek... Två whisky, tack, och ge oss påfyllning.
Samurai är riktigt kär i dig.
Lägg av. Vad fan vet han om kärlek? Han är som ett bortskämt barn.
Han får vad han vill och kan inte få mig.
- Han vill bara kontrollera sin skapelse. - Jag tror inte det.
Alla har vi nån som vi blir kära i och inte kommer över.
Du har den klistriga effekten på honom.
Om nån bad mig skriva en novell skulle jag fråga: "Vad vill du säga?"
Jag vet inte.
Jag vill berätta om att komma till LA för första gången.
Och att man brukar lämna nåt, eller nån, bakom sig.
Okej. Nu börjar det lossna. Det kan jag relatera till.
Jag minns det som om det var igår.
UTHYRES
Vad tycker du?
Jag vet inte. Jag tycker att vi ska leta vidare.
Jaså? Jag tyckte att det kändes bra. Särskilt sovrummet.
Där skulle vi nog kunna hitta på mycket.
Det har du sagt om vartenda ställe.
Det visar bara hur attraherad jag är av dig.
- Jag är fortfarande öm sen imorse, så... - Förlåt. Jag blir kåt av hotellrum.
- Vad blir du inte kåt av? - Kackerlackor.
Döda bebisar. Bajs.
- Håll tyst. - Se hur nära stranden vi skulle vara.
- Och de hemlösa. - Det skulle säkert dämpa
hemlängtan till New York.
- Gud. Du vill verkligen inte det här. - Vet du vad? Jag tänker på Becca.
- Ja? - Och jag... Det känns fel.
Men hon är så liten och anpassningsbar.
Hon är helt beroende av oss.
Klagar hon hotar vi att överge henne.
Det skulle säkert få tyst på henne.
- Är du säker på det här? - Nej, inte alls.
Enligt Charlie är det bra om jag är här ett tag,
så att folk förknippar det här vackra ansiktet med mitt namn.
För en gångs skull lyder jag min agents råd
istället för att be honom dra åt helvete och betala mig.
- Vet du vad? - Vad?
- Vi klarade oss bra. - Vi hade inte ens råd med kabel-tv.
- Det var ett val. - Jaså?
- Ja. - Skitsnack.
Du är inget vidare stöd, tjejen.
- Jag trodde att jag var din musa. - Det är du.
Nu inspirerar du mig att säga
att i jämförelse med priset för en städskrubb i New York
är det där stället ett fynd.
Och vi får det där på köpet. Precis som hemma.
Nästa ställe är...
Vi ska åka till...
- Är det Sepulveda? - Sepulveda?
Sätt igång.
Förlåt.
- Vart tog du vägen? - Gamla minnen bara.
Okej.
- Vad rimmar med vagina? - Jag tänker inte sjunga "vagina".
Synd för dig. Det skulle kunna bli nydanande.
Vilken bra låtskrivare du är.
Nu kör vi. Jag har kommit på nåt.
- Är du beredd? - Ja.
Folk tycker att det är kul.
Men det gör byxan ful.
Diarré. Diarré.
Det är inte flott. Men på mackan blir det gott.
Diarré. Diarré. Här är refrängen.
- Diarré, tralala, diarré. - Din jävel.
Skärp dig. Det är min karriär.
Vill du inte ha kul? Okej. Inget kul. Vad vill du skriva om?
Jag vet inte. Jag...
Berätta om killen du lämnade. Den där killen.
Han var svartsjuk.
Den svartsjuka typen verkar dras till dig, din stygga flicka.
Jag är inte stygg. Det är bara sån jag är.
En hiphoppens Jessica Rabbit?
Han gillade inte all uppmärksamhet jag fick från vår vän Samurai.
Det kan man förstå.
Och att jag fick erbjudandet att spela in ett album här.
Så...
Jag har ett erbjudande!
- Varför skriker du? - Det är min stil.
Min grej. Lite svulstigt. Mina klienter gillar det.
- Inte den här klienten. - Förlåt, då.
- Vad är det för erbjudande? - Ett manus på Universal.
De ska inleda produktionen. De behöver nån som finslipar det.
- Jag kan finslipa. - Du har väl aldrig finslipat nåt...
- Karen. - ...i hela ditt liv.
Finslipar jag inte dina intima delar nästan varje natt?
Där satt den!
Hur mycket?
Tjugofem i veckan.
- Tjugofem... - Tusen.
- Kolla minen. - Jag älskar LA.
Jag älskar LA! Nu har jag sagt det. Jag menar det och jag står för det.
- Det vet du. - Vem är du nu?
Inte vet jag.
Du kommer också att trivas här, Karenina.
- De kysstes. - Jag lovar.
Vi har inte fattat nåt beslut än.
- Varför inte? - För att...
vi fortfarande kollar på lägenheter.
"Vi" betyder "hon".
- Jag anade det. - Ja.
Vet ni vad? Den här jäveln fick släpa mig hit.
Jag hatade det först. Nu älskar jag stan.
- Vad är det du gillar? - Allt är så jävla konstgjort!
Husen är som kulisser och folk ser ut som skådespelare. Det är underbart.
Hank är på väg att göra världens karriär. Han måste vara här.
Charlie Runkle.
- Allie, vad kul att se dig. - Detsamma.
Är det här han?
Hank Moody, Allie Andrews, din chef på Gud hatar oss alla.
- Trevligt att träffas. - Du sa inte att han var snygg.
Det fick du upptäcka själv.
Vad kul att äntligen få träffas.
- Jag är ett stort fan. - Nej.
Inte? Jo, det är jag. Jag lovar.
Jag älskar dig. Jag ser fram emot att börja.
Folk rycks lätt med här. Har du märkt det, Karen?
Allie, var det så?
Det här är Karen. Hon är min bästa vän, min älskarinna.
- Berätta inte. - Och mor till min dotter.
- Var det allt? - Ja.
- I stora drag? - Trevligt att träffas.
- Detsamma. - Hej.
Får jag bjuda dig på en drink, bara vi två?
Vi har ju ett möte inplanerat imorgon,
men jag vill uppdatera dig så att du landar på fötterna.
- Landa på fötterna. Bli uppdaterad. - Du vet hur mycket jag gillar jargong.
Det är nåt du inte berättar. Du håller inne med nåt.
Kanske för att sanningen skulle få mig att framstå som dålig.
Det kanske är sanningen som behövs för att skriva klart sången.
Den kvällen jag åkte till LA, när jag träffade dig på planet,
åt jag och mitt ex middag för sista gången. Vi hade bråkat mycket.
Ärligt talat, kändes det skönt att lämna stan.
Men den kvällen var han så gullig.
Han var den som jag hade varit kär i så länge jag kunde minnas.
Jag ville stanna.
Jag ville vara med honom.
Men så undrade han om jag låg med Samurai.
Och jag ljög. Jag sa det han ville höra.
Då tog han fram en ring och friade.
- Vad sa du? - Inget.
Jag var mållös.
Jag reste mig, gick till badrummet och sköljde av ansiktet.
Jag smet ut bakvägen, hoppade in i en taxi och åkte direkt till flygplatsen.
Jag såg mig inte om.
Hade jag gått tillbaka till bordet så hade jag sagt ja.
Men då hade mina drömmar inte gått i uppfyllelse.
Hej, tjejen. Kom tillbaka till sängen.
Jag hittade den här i din ficka.
Allie Andrews. "Ring mig när som helst."
Kom igen. Lägg av, Karen. Jag tittade inte ens på den.
- Så här lite bryr jag mig. - Du verkade bry dig igår kväll.
Hon gav en massa komplimanger.
- Vem vill inte höra det? - Ett stort fan.
- Det förstår man väl? - Hon vill ligga med dig.
- Ja, och jag vill bara ligga med dig. - Nu, ja. Men det kan förändras.
- LA förändrar folk. - Nej då.
Städer förändrar inte folk. Folk förändrar inte ens folk.
Vi är som vi är.
Kommer vi att stå emot oddsen?
Skit i oddsen. Vi sätter våra egna odds.
- Du är otroligt naiv. - Du är otroligt otrolig.
För att inte nämna vacker.
Efter alla år gör du mig fortfarande våtare
än en västafrikansk slampa under regntiden.
Åh, vad charmigt.
- Motbjudande. - Du gillar det.
Du vet att jag kommer att älska dig länge.
Ingen slampig mellanchef på den här sidan Mississippi kan förändra det.
Är det säkert?
Kom igen.
Kom, så går vi till sängs.
- Kom så kalifornikerar vi. - Jaså? Är det annorlunda här?
- Lite grann. - Okej.
Ni blöter vi ner oss.
Fan.
- Det här är fånigt, Hank. - Fan ta dig.
Jag skojar bara. Det är vackert.
- Kan du använda det? - Jag hoppas det. Orden är vackra.
Ja, men det är bara ord. Du måste göra musiken.
Jag tror nog att det ska gå.
Det är som en tidsmaskin tillbaka till New York.
Jag minns hur uppspelt jag var, och ledsen och rädd.
Kommer du att hitta tillbaka till den där killen?
Jag vet inte.
Jag funderar mycket på hur det kunde ha blivit.
Och att det kanske var lika bra.
- Jag känner igen det där. - Det finns folk i ens liv som...
Som inspirerar en att skapa.
Man förstorar upp dem till mytiska varelser
och ger dem en massa magiska egenskaper.
Men de är kanske bara en språngbräda mot nåt större och bättre.
Det är ett rätt cyniskt synsätt.
Se på dig själv. Jag klämde ut en sång ur dig.
- Det är jäkligt coolt. - Oj, vad jag känner mig utnyttjad.
Vad får jag för att gräva i det förflutna och blotta din själ?
- Vad du vill. - Nej, jag...
Det är inte rätt att utnyttja all den här hjärtesorgen och champagnen.
- Det är mer än så. Det vet du. - Jaså?
Oavsett hur rörigt och fel det blir och hur mycket skit vi kan råka ut för,
så gör vi ju om det.
Sant.
Eller är det därför det är så upphetsande.
Vill du ha mer vatten?
- Nej, det är bra. - Du ser inte ut att må bra.
- Hur ser jag ut? - Som slagen av blixten.
- Det är ett bra uttryck. - Det är mycket att smälta.
- Jag kanske ska ringa Charlie. - Vad skulle du säga?
Ingenting. Jag skulle bara skrika.
- Jag förstår. - Gör du?
Din bok är jättebra. Nu ska vi filmatisera den.
- Lita på mig. - Men det är ingen romantisk komedi.
- Jag vet vad jag gör. - Ingen romantisk komedi.
Din bok är jätteromantisk och rolig.
- Men den är också mörk och bitterljuv. - Verkligen.
- Händer det här verkligen? - Ja.
Men du reagerar inte på passande sätt. Varför inte?
För att min andra hälft skulle skära kuken av mig om hon visste.
- Då bör du nog inte säga nåt. - Det tänker jag inte göra.
- Hon tror redan att du är en ond kvinna. - Hon har rätt.
Jag skulle vilja säga det. Hon skulle bli glad.
- Oftast säger jag bara hur fel hon har. - Hur länge har ni varit tillsammans?
- Bryr du dig? - Du bedrar henne inte?
Nej. Borde jag det?
Det har inte jag med att göra. Jag missbedömde dig bara.
- Vad betyder det? - Inget.
Första utkastet om 12 veckor. Är det möjligt?
- Ja. - Bra. Lycka till med skrivandet.
Skicka in Todd Carr!
Gick till studion. Kunde inte vänta. Tack för allt... Kali
- Hur gick mötet? - Det var en mardröm faktiskt.
- Försökte hon ligga med dig? - Självklart. Så oemotståndlig är jag.
Jag är som Spanska flugan för Hollywood-typerna.
- Men det fick mig att tänka till. - Om?
- Vi kanske skulle strunta i det. - Vad menar du?
Skita i det här stället.
Varför ändra nåt som är bra? Man ska inte rubba cirklarna.
Vi stannar i New York. Charlie skulle förstå.
Och om inte, kan han och hans flint dra åt helvete.
- Vi har ett jättebra liv. - Ja.
- Vi har sån tur. - Verkligen.
- Och därför borde vi göra det. - Ja.
Va?
Det händer en massa i din karriär nu. De flesta kommer inte ens så långt.
Det är som den amerikanska drömmen.
Vi får rida på vågen och se vart den för oss.
- Är du säker? - Jag menar...
Så länge vi är tillsammans spelar det väl ingen roll var vi bor?
Så...
Nu är det bestämt. Vi flyttar till LA.
Usch, fan.
Nu när jag sa det högt kan jag inte ta tillbaka det.
Du är fantastisk, vet du det?
- Nej då. - Jo.
- Den bästa flickvän en kille kan få. - Är det sant?
Glöm inte det.
Aldrig.
Nånsin.
Moody, polarn.
Kom. Lyssna på det här.
Här har du.
- Gillar du den? - Den är vacker.
Det var pusselbiten som saknades. Skivan är mångfacetterad.
Men det ni gjorde var bäst.
- Ni överträffade er själva. - Kul att kunna hjälpa till.
Har ni två knullat?
Tror du att vi hade tid med sånt? Vi har skrivit en låt, för fan.
Jag skojar bara.
- Hallå. - Ja?
- Spela upp skiten. - Okej.
Fram med näsduken. Det är en riktig hjärtekrossare.
Höj volymen, för fan.
Hon lovade dig guld och gröna skogar
Som du läste på hennes sidor
Glitter och grannlåt
Och främlingars sällskap
Rädslan du bar med dig
Trodde du att du hade undflytt
Men även när du bröt upp
Kunde du ha låtit dig övertygats
Du såg ut
Över ljusen
Fram till morgonen
Åh, vad de
lyste
Som natthimlen
De lyste
Som den disiga gryningen
Som champagne och hjärtesorg
Åh, vad de lyste
Som natthimlen
Vad de lyste
Åh, vad de lyste
- Hej. Kan jag komma in? - Visst. Är allt okej? Är det Becca?
Nej. Hon mår bra faktiskt.
Vad är det?
Det är Richard. Han...
Han slutar inte dricka. Jag tror inte att han kan.
Och jag...
Jag klarar det inte. Jag tror inte att jag kan...
- Jag kan inte leva så här. - Han blir säkert...
- Han får det säkert under kontroll. - Ja, kanske det.
Jag vet bara inte om jag orkar vänta.
Om sanningen ska fram...
...tror jag att jag begick ett stort misstag.