I tidigare avsnitt:
Det är dags att gå tillbaka till skolan.
-Det gör jag inte. -Att vara konstnär är mer...
...än att dagligen vidga sitt medvetande.
-Därför läser jag. Jag har 300 sidor. -Jag hatar dig.
Ska jag göra det här vill jag ha med författaren.
-Göra vad? -"God Hates Us All". Otrolig bok.
-Den ska bli musikal. -Du skriver manuset.
-Vi gör ett mästerverk! -Du har gått vidare till nästa runda.
Du får ett långt, långsamt tungbad.
Män är fienden. Jag rekommenderar en kukbur.
-Ophelia blir så förbannad. -Här har vi äntligen sex...
-...och så tänker du på henne. -Hur var leklandet?
-Det fanns en mamma... -Gjorde du nåt med henne?
Jag känner igen den där böjda pitten.
-Är det vad jag tror det är? -Ja. Vill du ta en titt?
Det vore en ära.
-Vad håller du på med? -Jag studerar ditt ansikte.
-Du avskyr den. -Nej. Varför säger du så?
-Jag ser det i ditt ansikte. -Jag kan avsky vad som helst.
Tack.
Är den perfekt? Nej. Men det är sällan första utkast.
Okej. Vad har du för kommentarer?
Jag skulle lägga det första utkastet i en byrålåda.
Det kan vara en virtuell låda.
Gå ut och fira att den är född.
Jag tar ett glas eller två med dig.
På morgonen stänger du lådan och glömmer den. Sen börjar du på nästa.
"Nästa"?
Vad är det för en kommentar?
En stor en?
-Den är alltså en katastrof. -Nej, inte alls.
-Du tycker inte jag är författare. -Jo, om du fortsätter skriva.
-Är jag författare? -När jag såg dig läsa här...
...var jag stolt över dig.
-Såg du mig? -Ja, jag smög in och ut.
-Jag bad dig att inte komma. -Det menade du inte.
Jo.
Blir du inte rörd att jag brydde mig tillräckligt för att inte lyda dig?
Tack för den destruktiva kritiken, pappa.
Fortsättning följer, hjärtat. En sida i taget.
Jag är ett svin.
Hur är det? Varför ringer du inte upp?
Jag tror att jag tog ett stort steg bakåt...
-...och svek min hon-het. -Va? Din...hon-het?
Jag vet inte vad det är.
Handlar det om "Hemmafrun Hannah"? Kom igen.
Du har ju varit på leklandet. Skulle inte du tacka ja till nåt sånt?
-Fattar du vad jag menar? -Bilderna gör honom inte rättvisa.
Vilken mask.
-Ursäkta? -Be du om ursäkt, ditt äckel.
Vem är hon och varför är hon så elak mot mig?
-Det här är Ophelia Robins. -Är det Ophelia, författaren?
Grattis. Dina böcker har gett dig många anhängare.
Jag heter Charlie Runkle. Angenämt.
Hur vågar du erbjuda mig det där sjukliga bihanget?
Hon är väldigt fientlig.
-Jag kan inte träffa dig mer. -Varför inte?
För att du behandlade den här kvinnan respektlöst.
Du har fått din chans. Stick.
Jag vet inte vem fan du är, men säg inte vad jag ska göra.
Hur vågar du höja rösten åt mig?
Du gillar säkert att lägga hand på kvinnor också.
Bara om hon vill det. Vissa kvinnor vill bli lite örfilade ibland.
-Vissa vill bli slagna på brösten. -Han är ett riktigt odjur.
Det har till och med du bett om en gång.
Marcy? Marcy! Jag ringer dig.
Hon måste avprogrammeras.
Hur går det med Broadway-hiten?
-Är det dags att festa snart? -Ta det lugnt.
Stu och Atticus ville ha ett utkast för flera veckor sen.
Jag vet, men jag har haft fullt upp. Du hjälper mig inte.
-Blir det bra? -Hur ska jag veta det?
Men det är kul att skriva. Efter ett par sidor börjar nån sjunga.
-Jag älskar musikaler. -Jaså? Sen när?
"Guys and Dolls" i high school. Det var mitt unga livs bästa tid.
Jag fingerpullade en tjej för första gången. Hon var otroligt torr.
Jag tror jag gjorde henne illa. Hon grät.
Inget får en att vilja knivhugga sig som en ungdomsberättelse från dig.
Färdigt! Nu kör vi.
-Var är mitt gräs? -Vi har inget.
Vi kan inte festa utan gräs.
Jag vet. Jag fixar det på vägen hem.
Jag ska leverera det här till Atticus och Stu.
Ja, för en så simpel lakej är du.
Karen är här, och hon ser inte glad ut.
Vilken överraskning.
Vad sa du åt henne?
-Vad sa hon att jag sa? -Att det var värdelös skit...
-...och att hon borde börja om. -Så sa jag inte. Inte direkt.
Varför gjorde du så? Varför vill du såra henne?
Det var inte meningen. Hon överrumplade mig.
Hon ska börja om. Det är en bra läxa för en ung författare.
-Hon har kommit långt redan. -Fint. Sa du det?
Nej, jag hann inte. Hon stormade i väg.
Det har hon från dig. Det funkar alltid.
-Det var för att du inte kan prata. -Jag kan prata med min egen dotter.
Nej. Hon skulle inte vara så deppig nu om du kunde det.
Hon pratar om att plugga juridik.
-Jaså? Grymt. -Tycker du att det är grymt?
Då är inte skrivandet hennes passion.
Finns det bara plats för en författare i familjen?
-Du sa "familjen". -Håll klaffen.
Nej, för att de som inte är författare inte borde skriva.
Det fattar jag. Men jag fattar inte varför du är elak mot nån du älskar.
Det kan du spara tills du måste undervisa igen.
Vem är elak nu?
Titta där! Nu stormar du ut.
Det måste bero på mig.
Har du träffat Ophelia?
-Hon är sjuk i huvudet. -Ja. Hon gav mig en örfil.
-Mig satte hon i en kukbur. -Vad är en kukbur?
-Den fångar en slak penis i... -Damer! Nog med struntprat.
Har ni ens läst manuset?
-Jag har det. -Vad tycker du?
Det var...
-...väldigt du. -Vad fan betyder det?
-Det är lite mörkt. -Mörkt är min grej.
-Det är en musikal. -En rockopera. Den följer boken.
Tack för att ni kom. Jag flyger till London-
-för att träffa Eddie Nero och sir Bob Geldof.
De vill hålla i en global välgörenhetskonsert.
På tal om välgörenhet: Det här är en jävla katastrof.
Det är skit. Det är en jävla röra.
Det är för jävligt.
Jag håller med. - Du måste jobba på det, Hank.
-Ja, vi får kavla upp ärmarna. -Vad fan pratar ni om?
Det är en rockopera med samma känsla som boken.
Jag gillar inte ens boken.
På din flygande bordell sa du att du älskade den.
Ja, men då hade jag inte läst den.
-Ljög du? -Nej. Jag gillade ju titeln.
Titlar är viktiga för mig. Men boken är så deprimerande.
Den är dickensiansk, men inte på ett bra sätt.
Arbetarklassen vill känna sig som de känner efter en av mina konserter.
-Hörselskadade? -Glada, upplyfta och lite kåta.
Det är lustigt, för jag är inte kåt nu.
Bara mordisk.
Du måste bränna det här utkastet.
Glöm det. Se det som ett kreativt missfall.
Men när du vaknar i morgon tar du ett nytt papper.
Sätt det i din skrivmaskin och börja om.
Skriv nåt med samma känsla som filmen.
Kan du göra det?
Annars är Aaron Sorkin intresserad av att jobba med Atticus.
-Han är väl rätt bra? -Han är den bäste.
Fråga honom, bara. Han gillar ditt arbete.
-Och jag gillar hans. -Det här är puckat.
Vet du varför, Hank?
För att du inte klarar av sanningen.
Det var jättebra!
-Kan Hank trolla fram ett bra utkast? -Visst. Det är bara hans process.
Först ger han oss nåt dåligt, och sen slår han på stort.
Jaha. När har han faktiskt gjort så?
Nog om Hank. Jag måste bekänna nåt.
Jag vet att du är pank. Jag lånar dig inga pengar.
Böna inte om det. Det är opassande.
-Jag vill inte ha dina jävla pengar. -Okej. Coolt. Vad är det, då?
Jag låg med Marcy häromkvällen.
Gjorde du? Ditt jävla as! Nu är jag svartsjuk. Grattis.
Jag är fortfarande kär i henne.
-Jag också. -Vad ska vi göra?
Jag vet inte vad du ska göra, men jag tänker skriva dig en check.
-Men du sa ju att... -Jag lånar dig inte en cent...
...men jag betalar dig för att lämna Marcy i fred. Vad vill du ha?
Säg en siffra.
Jag vill inte ha dina...
-Hur mycket vill du betala? -Hela min förmögenhet...
...om jag får tillbaka den lilla sötsura sexbomben.
Seriöst?
-Det här är sjukt. -Nej, det är inte över än.
Må den bäste vinna. Alltså den rikaste och mest välutrustade.
Hur tar vi oss förbi Ophelia? Hon är ett enormt snoppstopp.
-Vi kan få henne mördad. -Tror du det?
Det är bara en fråga om pengar. Jag känner nog nån som känner nån.
En bra men lite extrem plan.
-Vi kanske ska prata med Marcy först? -Du har rätt.
Och om jag känner min lilla haschrökare rätt-
-tippar jag på att hon har tomt i förrådet.
Hank Moody. Det var inte i går.
-Han har jobbat. -Bra! Fint att höra.
Du hade mycket med det att göra.
Efter vår helg i New York knackade jag ut musikalen.
Det är sånt jag gör. Hur gick det?
Jag gillar den, men det gör ingen annan.
De kallar det ett kreativt missfall.
-Så kan de inte säga. -Nej.
Kan du läsa det och ge mig kommentarer?
Jag vet inte om ni muser gör så...
-...men jag skulle uppskatta det. -Självfallet.
-Men bara om du klarar av sanningen. -Säg inte så.
-Jag går och läser. Simma lite. -Det låter bra.
Visst gör det? Eller så kan vi ha sex. Du verkar lite grinig.
Stackars dig.
Vi kan kombinera dem.
-Var är det? Ge hit. -Sitt. Snälla?
Jag vill inte sitta. Ge mig gräset.
-Sätt dig, Marcy. Lyssna på oss. -Jag visste att det var en fälla!
-Vi oroar oss för dig. -Ophelia gör dig knäpp.
Jag vet att hon framstår som intensiv-
-men hon har hjärtat på rätt ställe och hon är ärlig.
-Marcy, hon satte mig i en kukbur. -Ja, för att du svek vår kärlek.
Ja, och det är jag väldigt ledsen för. När får jag ta av den?
-Har du på dig den nu? -Jag bevisar att jag förtjänar henne.
-Gör det inte ont? -Fruktansvärt.
Har du nyckeln?
Nej, bara Ophelia har den. Hon bestämmer när den får tas av.
Det här är löjligt!
-Jag är fortfarande kär i dig. -Jag också.
-Men vi har ett barn ihop. -Men jag tar hand om dig bättre...
...både ekonomiskt och sexuellt. Och jag vet alltid vad du tänker.
Jag menar... Kolla på biljardbordet.
Nu tänker du att vi kanske kan leka Jodie Foster i "Anklagad".
Vi hade såna roliga sängkammarlekar.
Där ser du. Jag tycker det är äckligt.
Men det bevisar att du finns kvar där inne.
-Jag sticker. -Ta ett glas.
-Ett glas. Lyssna på oss. -En appletini att börja med.
Visst avskyr du den? Jag ser det på dig. Det är lugnt.
Det gör mig ledsen, men om vi har poolsex igen kanske det känns bättre.
Vad tycker du?
Vad tycker jag?
Det är väldigt mörkt.
Roligt men mörkt.
Och jag fattar vad du försöker göra vad gäller...
Du gör nåt annorlunda. Jag fattar det.
Men...?
Det har inget hjärta. Och om det är nåt jag vet om dig, Hank Moody-
-är det att du har ett enormt...
...hjärta.
Jag tror att du kanske gör dig till.
Du vill visa folk att du inte tänker skriva en sentimental musikal.
Och medan du gör det glömmer du nog-
-att det faktiskt är en berättelse om kärlek. Den är enkel.
Jag fattar det. Verkligen.
Vem som helst kan vara cynisk.
Våga vara optimist.
Det är karma som ger mig en käftsmäll.
Min dotter skrev sin första roman-
-och jag var jävligt hård mot henne.
Man ska vara varsam med små tjejer.
Mina föräldrar var hårda mot mig. Det gör fortfarande ont.
Vad hände?
Kan du "Big Yellow Taxi" av Joni Mitchell?
Jag kan inget av Joni Mitchell. Jag är ju man.
Jag spelade den låten på en kyrkosammankomst.
Jag var besatt av Joni Mitchell som tonåring.
-Jag ville bli en Lady of the Canyon. -Jag också.
Jag slog mig ihop med en söt kille som spelade gitarr-
-och vi övade varenda dag efter skolan.
När den stora dagen kom...
...satsade vi allt.
Han glömde några ackord-
-och jag glömde några ord och min röst sprack.
Men folk klappade, och jag var så lycklig.
De gillade oss.
Sen gick jag och hittade mina föräldrar och mamma sa-
-att jag var som en slampa på scenen.
Och min pappa sa: "Säg inte upp dig från ditt vanliga jobb."
Trevligt, va?
Men allt var inte förgäves.
Jag förlorade oskulden till den söte gitarristen.
Jag tror det börjar bli ett mönster.
Sug på den, nollor.
Jag är så besviken på dig.
Jag fattar. Vägen till hon-het är lång och täckt av fallgropar.
Det är helt ologiskt.
Man täcker inte vägar med fallgropar.
Det är visst logiskt. Det står i min tredje bok, "Menis to Society".
Det stavas M-E-N-I-S.
Klatschig titel. Väldigt subtil.
Vad har du skrivit, din patetiska lilla apa?
Marcy, kom. Jag skjutsar hem dig.
Vänta lite, Ophelia. Hur visste du var jag var?
Jag spårade din iPhone.
Okej, det är jävligt konstigt.
Nej. Jag har sett dig läsa dina mejl, och jag känner igen tangenttryck.
Ditt lösenord är tydligt och vidrigt.
Då fattade jag att problemet var större än jag hade trott.
Skojar du med mig? Är det fortfarande...?
"jagälskarminmansstorakuk". Ett ord. Du måste vara så stolt.
Det är jag. - Och du bryr dig om mig!
Jag var för lat för att byta det.
-Jag är glad ändå. -Och jag mår illa.
Marcy, är du redo att åka hem? Du får sova hos mig.
Jag tycker att du borde låta Marcy omfamna sin hon-het...
-...och själv bestämma var hon sover. -Jag håller med.
Stu, jag har fortfarande nyckeln till din kukbur.
Har du med dig den? Jag skriver dig en check.
Det här är löjligt! - Marcy, vi ser till att du kommer hem.
Rör du vid henne? Vill du ha mer smärta än du fick i går?
Ska du slå mig inför alla de här människorna?
Kvinna, du är ju helt störd!
Herregud! Ophelia, vad fan är det med dig?
Jag elchockade dem. Varje kvinna borde ha en sån här.
Den tar udden av deras vikt- och längdfördelar. Nu sticker vi.
Nej, det här är för sjukt. Stick själv.
Marcy?
Det här kommer du ångra.
-Mår du bra? Hur kändes det? -Bordet är genomblött.
Äckligt! Du pissade på dig.
Vem pissade på mig?! Vem pissade på mig?!
Wow. Jag trodde inte att du var en bokbrännare.
Vad annat ska jag göra? Den är ju värdelös.
Här har vi en till.
-Vad är det? -En pjäs åt Atticus.
Den är tydligen inte vidare bra.
Det händer oss litterära tungviktare också.
-Hur känns det? -Som att bli knivhuggen i finkan.
Det kan jag tro.
Du kanske kan läsa den och säga vad du tycker?
-Varför? Jag är inte författare. -Du skrev ju en roman.
Det är otroligt. Din generation sms:ar, tweetar och facebookar...
-...och vill lyckas utan hårt jobb. -Du rackar ner på en hel generation.
Tack.
Jag är ledsen att du stormade ut innan du fick mina kommentarer.
Vet du vad jag gillade med den?
Relationen mellan dottern och skitstöveln till pappa.
Den är självfallet inte verklighetstrogen-
-men den kändes äkta. Du kan nog skriva om det till en kortroman.
-Tror du det? -Ja.
Jag är ledsen att du tänkte att du inte var nåt speciellt.
För jag tycker att du är väldigt speciell.
Och jag hoppas du inte pluggar juridik. Det är inte din grej.
-Vi behöver inte en till advokat. -Behöver vi en till författare?
Kanske inte, men man ska göra det man är född att göra.
-Jag antar det. -Vem som helst kan vara cynisk.
Våga vara optimist.
Vem är du nu?
Din skitstövel till pappa. Vem annars?
Jag ska fundera på vad jag ska göra. Under tiden läser jag den här.
Jag ska vara brutalt ärlig.
Du behöver hjälp att nå en yngre publik.
Fan ta den yngre publiken. Jag gillar bara dig.
Översättning: Emma Gustafsson www.btistudios.com