LARRY DAVID, INAMICUL PUBLIC NR. 1
"O scrisoare deschisă adresată conducerii clubului de golf."
"Scriu aceste rânduri pentru a sublinia nenumărate probleme."
"Mâncarea nu e bună."
"Primim carne de curcan cumpărată de la supermarket."
"Pâinea nu este niciodată proaspătă în clubul ăsta."
"Tricoul trebuie băgat mereu în pantaloni?"
Chiar aşa! "Iar felul în care este gestionat clubul lasă de dorit."
"Ruşine! Să vă fie ruşine! Semnat, Nemulţumitu'."
Cine a scris asta?
Cui nu-i plac rulourile de curcan? Cine nu vrea tricoul în pantaloni?
Cine e Nemulţumitu'?
Să fie vorba de tine, amuzantule?
O să aflu cine este Nemulţumitu'.
Takahashi a rupt foaia de pe panou şi m-a arătat cu degetul.
- Tu ai făcut-o? - Nu.
Tre' să recunoşti că tu ai face aşa ceva.
Nu sunt Nemulţumitu'.
Sunt nemulţumit, dar nu sunt Nemulţumitu'.
Am o veste excelentă! Willie Geist vrea să facă un reportaj despre tine.
- Serios? - Pentru "Sunday Morning Show".
E o emisiune reuşită.
Toată lumea te vrea după episodul din Atlanta.
Eşti vedeta pusă pe fapte mari.
Ştii ceva? Accept.
- Excelent! - Tipul mi-e simpatic.
Bună ziua, dragilor! Eu vă voi servi astăzi.
Ce doriţi să vă aduc?
- Aş mânca un scrob. - Zici bine.
Am trecut deja la meniul de prânz.
Ce?
La 11:00 facem trecerea spre meniul de prânz.
- E 11:10. - E trecut de 11:00.
Ce contează? Vorbim de nişte ouă.
Asta e regula. Ce pot face?
Ce se întâmplă în bucătărie după 11:00?
Ce fac oamenii ăia în alea zece minute?
- Trebuie să tragem linie undeva. - Meniul e foarte sărac.
Parcă ar fi o piesă pe Broadway, tre' să înlocuiască recuzita.
- Acum folosesc recuzita pentru prânz. - Asta e regula.
Nu pot mânca salată de sfeclă cu pere la 11:00.
Ştii ceva? Am văzut că aveţi salată cobb în meniu.
- Salata cobb e cu ouă, corect? - Corect.
Scoateţi ouăle şi baconul din salată şi puneţi totul pe pâine prăjită.
Intenţia dv. e clară. Căutaţi o portiţă spre micul-dejun.
N-o să meargă. Au mai încercat şi alţii asta.
Au mai căutat şi alţii portiţa spre micul-dejun.
Ca-n "Cinci piese uşoare", cu Jack Nicholson. Mai ştiţi?
Fă-mi o favoare. Poţi să-i întrebi?
- Pot. - Mersi.
Dacă tot mergi la ei, am venit cu ouăle la mine.
- Se poate să i le dai bucătarului? - Le-aţi adus de acasă?
Da, sunt bio. Voi folosiţi ouă pline de antibiotice.
Au mai făcut asta.
Deci bucătarul ştie că nu vă plac ouăle noastre
şi că serviţi micul-dejun după ora 11:00?
- Da. - Mă duc să văd ce are de spus.
- Şi revin. - Mulţumim.
Mai toate restaurantele au omlete în meniul de prânz.
Asta trebuia să apară în scrisoarea lui Nemulţumitu'.
Ai dreptate. Ştiţi ce i-a mai scăpat lui Nemulţumitu'?
- Ouăle proaste. - Le injectează cu antibiotice.
Pot duce la mărirea sânilor bărbaţilor. Lui Larry i-ar putea creşte sânii.
Nu mi-l pot imagina pe Larry cu sâni...
Aş fi drăgălaş, al naibii de drăgălaş.
Cum e viaţa de când nu mai lucrezi?
E grea, dar merg la întâlniri,
iar, Cyrus, îndrumătorul meu, e incredibil.
E ditamai omul. Arată ca Hoss, din "Bonanza".
Crede c-ar trebui să facem terapie de cuplu.
- Ce? - Mi-a propus asta.
Ce părere aveţi? Aţi făcut terapie de cuplu?
Nu, n-am avut nevoie de asta. Dar nu ne-ar strica.
Îmi doresc foarte tare să mergem.
- E o idee minunată. - E o idee oribilă!
De ce este oribilă?
Fiindcă n-are efect. E pierdere de timp.
Ba are efect! Am nevoie de asta ca să mă pun pe picioare.
Chiar am nevoie de asta. E crucial pentru revenirea mea.
Te rog, hai să mergem la psihoterapeut.
Fără schimbări vreme de şase luni. Promiţi, Larry?
Şase luni.
- Bine! - Bravo!
Ce bărbat! Am o recomandare.
Femeia asta a salvat căsnicia soţilor Janowitz.
Trebuie să fiţi ca soţii Janowitz.
Aţi fi foarte norocoşi să fiţi la fel de fericiţi ca soţii Janowitz.
- Au venit ouăle, dragilor. - Asta era!
Nu vă supăraţi. Ouă după 11:00? Ce-i asta?
- Vin imediat, scuze. - Vreau şi eu ouă.
Dacă el primeşte ouă, vreau şi eu omletă.
Vedeţi ce aţi făcut? Asta înseamnă să încălcaţi regulile.
E o regulă tâmpită. Ouăle pot fi mâncate la orice oră.
Apropo, eu am comandat clătite.
Soţia dv. v-a schimbat comanda când eraţi la toaletă.
- E o variantă mai sănătoasă. - Mulţumesc din nou.
Nişte unt?
Şi eu vreau scrob!
Ca să vinzi caftane, ai de respectat multe reglementări.
Cred că interacţiunea cu Willie Geist o să-ţi prindă bine.
- Serios? - Da.
Stai aşa! E musai să-ţi spun ceva.
Eu sunt Nemulţumitu'. Eu am scris-o.
- Eu sunt Nemulţumitu'. - Glumeşti? Tu ai scris nebunia aia?
Da. N-ai sesizat că includea lucrurile pe care le-am discutat?
Ai luat iniţiativa ca Martin Luther.
Dar nu trebuie să afle nimeni. Aş fi dat afară din club.
- Stai liniştit. N-o să zic nimic. - Nu-mi fac griji în privinţa ta.
E cea mai mare reuşită a vieţii tale.
- Crezi? - Da.
- Am făcut şi alte lucruri bune? - Nu.
- E singurul lucru bun făcut de mine? - E prima reuşită a vieţii tale.
Ei bine, sunt Nemulţumitu'.
- Despre ce vorbiţi? - Nu te priveşte!
- Haideţi! - Ştii ceva?
Asta ar trebui să scrie pe piatra ta funerară, "eu sunt Nemulţumitu'".
Am cazat o familie de culoare după uraganul Katrina,
iar tipul e încă la mine.
- Sunt sigur că e pe aici. - Ai fost foarte generos, Larry.
Ai devenit un idol al liberalilor.
Eşti îndrăgit la MSNBC, asta-i cert.
Termină cu prostiile!
Când i-ai dat sticla de apă, ştiai că încălcai legea?
Da, desigur. Glumeşti?
- O să pledezi nevinovat? - Categoric. E o lege ridicolă.
Am de ales?
Dacă e nevoie, merg până la Curtea Supremă.
- Serios? - Da.
Cred c-o să iasă ceva bun. O să discutăm în faţa camerei.
Fii relaxat, ca acum. Spune-ţi povestea.
Dacă eşti de acord, îl putem filma aici. E un spaţiu frumos.
Am vorbit cu mulţi oameni. Toţi au de zis ceva despre tine.
Deşi o persoană a zis că eşti nesimţit.
Cine? Cine a zis că sunt nesimţit?
- Merge şi aici. - Cine a zis că sunt nesimţit?
Larry, nu te pot mulţumi. Nu divulg identitatea surselor mele.
Vreau să-mi respecţi integritatea jurnalistică.
Integritate jurnalistică? Tocmai ai zis că cineva m-a făcut nesimţit.
Ăsta e doar un detaliu. Trebuie să prezint toată povestea.
Dar e bine ştiut faptul că tot omul e catalogat nesimţit.
Şi maica Tereza a fost făcută nesimţită la un moment dat.
- Mă îndoiesc, Larry. - Eu nu mă îndoiesc.
Cineva sigur a zis: "Da, e al naibii de bună... Ce nesimţită!"
"Neprihănita asta ajută leproşii. Scuteşte-mă!"
Nu-ţi zic numele sursei, Larry. Punct.
Nu tre' să-mi zici numele. Ştiu că-i vorba de Ted Danson.
- Te-ai dat de gol. - Nu.
Te-ai dat de gol. Te-ai uitat în altă parte.
M-am uitat în altă parte fiindcă subiectul trebuie schimbat.
Nu e vorba de Ted. Nu spun mai multe.
Las-o baltă. Ştiu cine m-a jignit. Nu-mi vine să cred!
Cine crezi c-a zis-o?
Troy, actorul surdomut de la club.
Troy Kotsur, tipul care a câştigat Oscarul pentru "CODA"?
Da. L-am lovit cu o minge de golf fiindcă nu l-am putut avertiza.
Şi-am aruncat în el cu un covrig.
Crezi că mi-a zis că eşti nesimţit prin limbajul semnelor?
Clar.
Larry, dacă tot vorbim de club, am o întrebare pentru tine.
Tu eşti Nemulţumitu'?
Nemulţumitu'? Ştii de Nemulţumitu'?
Vorbim de nemulţumirea unui membru, care a agitat apele. E fascinant.
Nu sunt Nemulţumitu' cu N mare.
Sunt nemulţumit cu literă mică, Willie.
Ce fel de om n-are puţină nemulţumire în el?
Mie-mi laşi impresia că nemulţumirea ta e foarte mare.
N-o am mare. O am cât se poate de mică.
Eşti sigur, Larry?
Da, sunt sigur.
Fie.
Sunt entuziasmată.
Mă bucur că facem asta împreună.
Am parafat o înţelegere, dar am nevoie de bani acum.
- Termină! - Ce?
- Nu mai cânta asta. - Nu mă pot opri.
Mi-ai băgat cântecul ăla în cap. L-am cântat în maşină.
Tu eşti tipul, eu, femeia.
Am parafat o înţelegere, dar am nevoie de bani acum.
Bună, Larry!
- Melanie? - Da.
Glumeşti? Ce?
Credeam c-o să vorbim cu Melanie Stainback.
Stainback e numele meu de fată. Îl folosesc la serviciu.
Era prea complicat să-l schimb.
- Turner e numele soţului meu. - Deci vă cunoaşteţi.
Soţul ei a fost scenarist la "Seinfeld". Hobie Turner.
- Ne ştim de multă vreme. - Îmi pare rău.
A fost o neînţelegere. O să plecăm.
- Ce? Haideţi, intraţi! - Ce?
Larry, îţi promit că totul va rămâne între pereţii ăştia.
- Dar ar fi stânjenitor. - Haideţi!
- Eşti sigură? - Vrei o bombonică?
O să fie bine. Tu trebuie să fii Irma.
- Aşa e! - Ce colier frumos!
Mă mai deranjează ceva la el.
E obsedat de legumele în formă de falus.
Când suntem la supermarket, se apucă de dezmierdat vinetele.
- Eşti nebună? - Mângâie castraveţii.
Aş mânca şi castraveţi pătraţi. Nu-mi pasă că au formă de falus.
- Ardei graşi. - De ce ai deschis subiectul ăsta?
Larry, stai liniştit. Îţi promit că totul rămâne între noi.
Am ajuns să mă repet.
Şi soţul tău are scrotul foarte lăsat?
Mulţi bărbaţi au problema asta.
Cât de lung este? Când se duce noaptea la baie... Îi pot spune?
- Nu, nu-i poţi spune! - I se izbesc boaşele de coapse.
Parcă ar fi sunetul şlapilor dintr-o staţiune mexicană.
Ce aberaţii! De aia am venit la psihoterapie?
Ca să te legi de boaşele mele lăsate?
Îi cunosc soţul. Mă faci de râs!
În camera asta, nu-ţi sunt prietenă.
Nu sunt soţia colegului tău. Sunt psihoterapeutul tău.
Şedinţa s-a terminat. Ar trebui să luăm prânzul împreună.
Excelent!
Hobie s-ar bucura să te vadă. A trecut atâta amar de vreme...
Mai stăm şi noi de vorbă. Duminică e bine?
Da. Puteţi veni la clubul nostru.
Excelent! Nu sună distractiv, Larry?
- El are mereu timp liber. - Excelent!
O să creez un grup cu noi patru şi stabilim detaliile.
Mi-a făcut mare plăcere. Marţea viitoare, la aceeaşi oră.
- Vai de mine! - Care erau şansele?
E minunată!
Nu poate să facă magie cu voi, dar asta e...
Că relaţia voastră e perfectă... Ce-a fost cu atacul ăsta?
Nu e niciodată acasă. E mereu plecat.
E mai mereu la club. Nu-mi displace, sunt fericită în lipsa lui.
Dar omul detestă clubul ăla.
Îi pot spune de scrisoare? A scris o scrisoare.
- A întocmit o listă lungă... - Ce naiba faci?
- Nu vorbi de scrisoare! - Aici suntem sinceri, Jeff.
A semnat o scrisoare şi a refuzat să-şi treacă numele pe ea.
- S-a semnat Nemulţumitu'. - Eram nemulţumit!
Nu mai vreau să vorbim despre scrisoare.
După cum am spus, tot ce spuneţi rămâne aici.
Dacă Susie vrea să discutăm despre asta, o vom face.
Am ajuns la capătul răbdării...
Care-i treaba? Aţi auzit strănutul?
- Nu. - Am auzit un strănut.
Înseamnă că şi ei ne aud.
- Ce-i dincolo de perete? - Cred că e un cabinet medical.
Încă un lucru. Pun preţ pe apropiere, pe intimitate.
El e rece ca un peşte. Nu mă ia deloc în braţe.
Ce fel de om refuză să mă ia în braţe?
Pe ăsta l-am auzit.
- Ce faci? - Velcheck?
Ce? Cine e?
E tipul din cabinetul de alături. E prieten bun cu Takahashi.
- A auzit ce am zis. - Şi ce?
O să-i spună că eu sunt Nemulţumitu'. A trebuit să pomeneşti scrisoarea.
Mi s-a părut o şedinţă utilă.
Arnold Velcheck. L-am văzut pe panou. Deţine cabinetul de lângă ea.
- Velcheck, de la club? - Da.
Şi Susie a tot mâncat rahat despre scrisoarea anonimă.
Nu ştiu sigur dacă a auzit-o,
dar aş vrea să pot intra în cabinet ca să văd cât de bine se aude.
Ţi-aş putea face programare la urologul ăsta.
Şi eu merg la aceeaşi oră la terapie de cuplu.
Şi vedem dacă mă auzi.
Sigur că mă bag. Dar am o întrebare. Ce-i ăla urolog?
E simplu. Urinezi într-un pahar, completezi nişte formulare.
Cel mai important e să vezi dacă auzi ceea ce spun eu alături.
Îmi place să urinez în pahare.
Prefer bolurile mari, dar mă descurc cu un pahar.
Să ştii că-ţi sunt profund recunoscător.
Tre' să beau apă înainte să merg acolo?
De regulă, omul poate urina când i se dă paharul.
- Poţi urina la comandă în pahar? - Categoric.
Dacă-mi dai un pahar, îl umplu la orice oră.
Şi eu pot umple oricând un bol.
Un lucru e cert.
Tipul care o să facă chipsuri din porumb copt o să fie miliardar.
Chipsuri din porumb copt?
Cât ai lucrat la "Seinfeld", Hobie?
Am fost scenarist vreme de patru sezoane.
Două cu Larry, două după plecarea lui Larry.
Dar te-ai întors pentru ultimul sezon, nu?
Da.
Eu nu le-am văzut.
Nu mă uit la televizor, nu mă uit la filme.
- N-am văzut niciodată gala Oscarurilor. - N-a văzut-o niciodată!
Uimitor! Incredibil, ce realizare!
Bună dimineaţa!
E 10:50, cu zece minute înainte să schimbe meniul.
Aşa este, dle David.
Îţi pot servi micul-dejun doar până la ora 11:00.
După 11:00, tehnologia nu-i mai ajută. Nu se mai poate.
Sunteţi gata să comandaţi?
Nu, e prea devreme. Nu m-am uitat pe meniu.
Nu, comandăm. Vorbim de micul-dejun. Ia nişte ouă.
- Alege ceva. - Ziceţi ceva.
Vreau vafe belgiene, te rog.
- S-a făcut. - Mersi.
Scrob, bacon, pâine prăjită, crochete de cartofi.
- Eu vreau omletă. - Desigur, v-aţi adus ouă.
Da. Şi am trimis şi nişte pâine.
Ştim de pâinea dv., dle David. Dv. ce serviţi?
Nu ştiu. Clătite.
- Dar nu sunt... - Clătitele sunt bune. Eşti bine.
Nu ştiu ce vreau. M-ai grăbit.
Termină! Tre' să comanzi când vin la masă. Dacă nu, aştepţi ca prostul.
- Tre' să profiţi când vin la masa ta. - Hai să ţinem un toast!
Desigur! Cum să treacă o masă fără un toast?
Vreau să cinstim pentru abstinenţa mea.
Azi se fac 15 săptămâni.
- Încă nouă. - Poftim?
Până scapi.
E o problemă pe viaţă.
Tratamentul e permanent. Am o boală.
Ajunsesem rău de tot. Am intrat goală în primărie.
Îmi aduc aminte că-mi era frig la sfârcuri
şi că oamenii mă priveau cu admiraţie şi groază.
- Urmează să mâncăm. - Ăla a fost apogeul declinului meu.
- Dar au trecut 15 săptămâni. - Mă bucur mult.
Larry, cum mai joci zilele astea?
Ştii ceva? Lovesc bine mingile, am lovituri foarte lungi.
De aia i se spune Larry-Mingi-Lungi.
- Glumesc! - Bună asta! Lumea o s-o folosească.
Parcă aş mânca vată cu zahăr.
- Sunt clătite. - Nu voiam asta!
Trebuia să iau ouă. M-ai grăbit să iau clătite!
- Nu te-am grăbit! - Ba da!
Putem face schimb, dacă vrei.
- Nu, nu-i nevoie. - Nu-i mare lucru.
- O face cu mare drag. - Mersi.
- Ce drăguţ eşti! - Drăguţule...
E o nimica toată.
- Sunt tare fericită acum. - Sunt foarte bune.
Ouăle astea sunt ciudate. Nu sunt ouăle mele.
Îmi cunosc ouăle. Ouăle mele sunt bio.
- Astea nu sunt ouă bio. - Nu fac schimb cu tine!
Domnişoară, nu te supăra!
- Da, dle David? - Ouăle astea sunt ciudate.
- Adică? - Adică nu par ouăle mele.
Vă asigur că sunt ouăle dv.
Ştiu că te-ai supărat ieri, când am comandat micul-dejun după 11:00.
Poate-mi porţi sâmbetele.
Vă asigur că nu vă port sâmbetele.
Nici bucătarul nu vă poartă sâmbetele.
Mi-e clar că-mi porţi sâmbetele.
Scuze, dle Takahashi.
Amuzantule, nu mai veni cu ouă de acasă!
Ouăle voastre nu sunt bio.
- Toate ouăle sunt la fel. - Greşit!
Tu eşti Nemulţumitu'?
- Nu sunt Nemulţumitu'. - Nu?
Mereu ai faţa posacă şi vorbeşti pe sub mustaţă.
- Aşa faci. - Da, sunt posac.
Şi vorbesc pe sub mustaţă. Dar nu sunt Nemulţumitu'!
Şi nu mai aduce pâine!
Stai! Ce faci? Rişti să fii dat afară din club pentru nişte ouă?
Scuzaţi-mă. Mă numesc Willie Geist.
- Îmi pare bine. - Revin.
În ce stare este clădirea?
Scuze. Pot vorbi puţin cu Willie?
- Salut, Larry! - E important.
Voiam să facem o poză, dar nu mai contează.
Ce discutai cu Nora?
Voiam să obţin nişte detalii pentru reportaj.
Ea a zis că sunt nesimţit?
Larry, nu-mi cere să divulg numele surselor mele.
- Ştii că n-am s-o fac. - Îţi sugerez să nu crezi ce spune.
A divorţat de patru ori. Minte de îngheaţă apele.
Şi şi-a incendiat casa pentru banii de asigurare.
E o femeie foarte amabilă. Ca fapt divers, Larry,
după discuţiile cu membrii clubului,
mi-e clar că e ceva interesant aici. Treaba cu Nemulţumitu' e fascinantă.
Willie, membrii clubului nu vor să aibă pe cap reporteri
de la New York, cu pantofi scumpi şi frizură de 100 de dolari.
Am dat 21 de dolari la Supercuts.
Povestea cu Nemulţumitu' le are pe toate. E fascinantă.
Vrei ceva fascinant? Am ceva pentru tine.
- Ce anume? - Urmează-mă!
- Mi-au schimbat ouăle! - Aici e povestea fascinantă?
Fiindcă am servit micul-dejun după 11:00.
Membrii nu au acces în bucătărie. Vă rog, plecaţi.
E Willie Geist, de la NBC News.
- Te apreciez mult. - Avem nişte întrebări pentru tine.
- El are întrebările. - Bine.
Foloseşti ouăle pe care le aduc?
Tu eşti tipul cu micul-dejun la 11:30. Te ştiu.
Ţi-am folosit ouăle. Ca fapt divers,
micul-dejun la 11:30 ne dă totul peste cap.
E greu să găteşti ouă după 11:00? Spargi oul şi-l găteşti.
Dacă-i aşa uşor, pune-ţi chipiul şi hai!
- Ştiu să gătesc ouă! - Atunci, de ce vii aici?
- Ai luat notiţe? - Nu. Nu mi-am notat nimic.
Mersi, Willie. La revedere.
- Ce sunt astea? Sunt ouăle mele! - Sunt nişte ouă oarecare.
De ce aţi lăsat două ouă aici?
Willie, ai văzut ouăle astea rătăcite?
- Ce-i ăla ou rătăcit? - Uite!
Amice! Ce faci?
Nu au aceeaşi culoare.
- Serios? - Da. Ăsta-i de culoarea caramelului.
Ăsta are un luciu ca de migdală. Le vezi?
Da. Sunt două ouă maro.
Greşit. Unul e de culoarea caramelului.
- Celălalt are un luciu de migdală. - Nu văd niciun luciu.
- Luceşte. - Ouăle nu lucesc.
- Nu pare să lucească. - Greşit, Willie.
- Mersi. La revedere. - Asta-i tot?
- Asta-i tot. - Fie, dar o să apari la televizor.
Cu ce m-ai filmat, cu batista?
- Revenim. Willie. - Îmi pare rău.
Apropo, îmi vreau pâinea.
- Takahashi a aruncat-o. - A aruncat-o?
Nu plec de aici fără pâinea mea!
- Ieşi naibii din bucătărie! - Bine, plec.
- Asta era povestea? - Da. Ce nu-ţi place?
N-ai înţeles situaţia? Nu-mi folosesc ouăle!
Vreau să ştii un lucru. Soţul tău e minunat.
Mi-a dat ouăle lui fără să ezite. Aveţi o relaţie minunată.
Am sesizat cât de atent a fost el cu tine.
Nu-mi plăceau clătitele.
Fusesem grăbită să le comand. Eu nu voiam asta!
Nu te-am grăbit.
Şi nu era de datoria lui să-i dea ouăle!
Nu era treaba lui.
Dle Black, eu sunt dr. Velcheck. Ce faceţi?
- Dr. Velcheck. - De ce aţi venit la cabinet?
Eşti expert în materie de pişat.
Da, asta este urologul.
Dar ce ştii de urină?
Foarte multe. E cam acelaşi lucru.
Ţi-e greu să urinezi noaptea?
Deloc. Uneori mă mai loveşte lenea.
Urinez direct în prezervativ, îl dau jos,
îi fac un nod, îl azvârl la gunoi şi continui călăreala.
Larry, Hobie a făcut acest gest din curtoazie
fiindcă nimeni altcineva nu se oferea, mai exact, tu.
Nu era de datoria lui să facă asta. A sărit calul.
Era de datoria ta, dar tu n-ai făcut-o.
Da, n-am făcut-o. Cred că Hobie voia clătite!
Dle Black, trebuie să începem consultaţia.
- Dă-ţi pantalonii jos. - Ce?
Eşti deranjat că Hobie e om mai bun decât tine.
Asta crezi? Stai că te lămuresc!
Mă deranjează că Hobie e un impostor!
Voia clătite, era invidios că ea comandase clătite.
Când ea a spus că nu le voia, el a sărit ca ars.
Drăcia dracului!
Nu vă mişcaţi!
- Ce dracu' faci? - Îţi verific prostata.
Tu nu eşti urolog, ci curolog.
Dle Black, vă rog să plecaţi!
Nu poţi să-i faci asta omului!
Se pare că nu suntem singuri.
Nu m-am temut să-i dau femeii apa.
Nu mă afectează frica, Willie.
Nu mă tem de întuneric sau de frig.
Să zicem că vreau să fac duş şi n-am apă caldă.
Da, nu ezit să fac duş rece. Sunt dezamăgit?
Sigur că sunt dezamăgit. Dar tot mă bag sub apă.
Mulţi fug de duşul rece.
Şi ce legătură are asta cu povestea sticlei de apă din Atlanta?
Willie, am o întrebare.
- Ai mâncat vreodată ouă proaspete? - Da.
Ai mâncat piersici proaspete direct din copac?
Da. Eşti în Atlanta, ai văzut cârdul de alegători.
Vreau să-ţi spun o poveste. Am urât căpşunile toată viaţa.
- Căpşunile? - Da. Le-am urât. Nu le puteam mânca.
Apoi am mâncat o căpşună proaspătă, direct din grădină.
Mi-a schimbat viaţa. Nu mai simţisem asemenea arome.
Judecam căpşunile fără să le cunosc.
Aşa e şi cu oamenii, Willie.
Nu-i poţi cunoaşte cu adevărat până nu-i guşti.
Excelent, Larry. Mersi. Cred că ne-am lămurit cu căpşunile.
- Ai mâncat mure californiene? - Există o mulţime de fructe.
Nu prea mai avem mult timp şi vrei să iei toate fructele la rând.
Trebuie să te opresc.
- Unde ai mâncat murele alea? - Nu contează.
În Vermont? New Hampshire?
- Acolo se consumă în draci. - Gata cu fructele.
Mai am o întrebare pentru tine, Larry.
Larry David, tu eşti Nemulţumitu'?
Regret că te dezamăgesc. Nu sunt Nemulţumitu'.
Cred că e suficient, nu? A fost minunat.
- Îţi pot folosi toaleta? - Desigur. E acolo.
Fie vorba între noi, am nişte probleme...
Ştii tu. Cunoşti un urolog bun? Aş vrea să trec pe la el.
Chiar ştiu unul.
- Ne faci legătura? - Categoric.
Excelent. Mersi, Larry.
Willie, ce alte fructe mai cresc din pământ, pe lângă căpşune?
Mersi, Larry.
Doar căpşunile? Roşiile sunt considerate fructe?
Cum a decurs interviul?
A fost OK. Vreau să te întreb ceva.
Ai mâncat vreodată căpşuni proaspăt culese?
Nu, le iau de la supermarket şi le spăl.
Larry!
Ce-i cu tine? Nu poţi vorbi aşa cu nevastă-mea.
Cum i-am vorbi?
N-o poţi tachina în timpul şedinţelor. Te tot legi de sufletul ei.
E greşit ca ea să-ţi divulge lucrurile pe care i le spun.
- E nevastă-mea! - N-ai dreptul să afli lucrurile alea!
- Îmi spune doar anumite lucruri. - N-ar trebui să-ţi spună nimic!
Mi-a zis că nu ţi-a convenit că i-am dat iubitei tale ouăle mele.
Ce dracu' e cu tine?
Amândoi ştim că voiai clătite.
- Nu-mi păsa. - Voiai clătite, Hobie!
Ştii ceva? Te comporţi ca o jigodie nemulţumită.
Simt un val de energie de la Nemulţumitu' cu literă mare.
Greşit, e mică!
Larry David e Nemulţumitu', oameni buni!
Eram sigur!
Ai dat de dracu'!
Tu eşti Nemulţumitu'!
- Eu sunt Nemulţumitu'! - Tu?
Da!
Eu sunt Nemulţumitu'!
Şi eu sunt Nemulţumitu'!
Eu sunt Nemulţumitu'!
Idioţilor!
- Bună, iubire! - Mergem la masă?
Da. Vreau un pahar de bourbon.
Mă văd cu Jeff şi Susie Greene la 14:00, un coşmar.
Apropo de coşmaruri, vin de la Ocean View.
Situaţia devine tot mai ciudată.
Nu m-am dumirit, dar toţi au început să spună "eu sunt Nemulţumitu'".
Dar Jeff e Nemulţumitu'.
Toţi spun asta.
Dar de la Jeff a plecat totul.
El a făcut o listă cu nemulţumirile legate de club
şi s-a semnat Nemulţumitu'.
- Jeff Greene e Nemulţumitu'? - Da!
Fir-ar! Serios? Ai multe informaţii preţioase!
Jeff Greene e Nemulţumitu'.
- Credeam că e Larry David. - Idem.
Vorbeşti serios?
Bucătarul de la club mănâncă ouăle bio ale lui Larry?
Eram sigur!
Traducerea şi adaptarea ALEX HANGANU