-Hej! -Hej, Brigitte. Förlåt att jag är sen.
Det enda som är bättre än en sen patient
är den som inte kommer alls.
Var slutade vi sist?
Vi ska se. Jag har det nedskrivet… Ja!
"Ted Lasso driver mig fan till vansinne."
Just det. Han vägrar att öppna sig.
Och om han närmar sig nåt som ens liknar sårbarhet,
spottar han ur sig ett skämt eller en typisk kommentar
för en 40-årig vit man från centrala USA.
Så han vägrar vara sårbar, alltså?
Det påminner mig om nån.
Lägg av. Jag och coach Lasso har ingenting gemensamt.
Sharon, du gör likadant.
Han använder humor som avledning, du använder din intelligens.
Men snälla.
Jag lägger inte band på mitt idiotsnille för att avskräcka folk och isolera mig.
Okej, nu fattar jag.
Jag tror inte du kommer nånvart med coach Lasso
förrän du sänker garden och möter honom halvvägs.
Du har rätt.
Givetvis har jag rätt! Så vad tänker du göra åt saken?
-Ta hand om din hund! -Va?
-Han hatar den där tröjan. -Stick och brinn!
Fan!
Ring 112. Kan nån ringa 112?
Andas hon?
Hej, killar.
Jag har ett nytt marknadsföringstillfälle för en coach.
Bara ett offentligt framträdande. Det betalar bra.
Det vore väldigt bra för klubben.
Skulle nån av er vilja hjälpa mig genom att vara språkrör för den här…
Okej. Ni båda kan dra åt helvete.
-Jag gillar att vi inte behövde säga nåt. -Hon förstår oss.
Jag ska bli ett språkrör.
Var är Ted?
-Han sms:ade. Han har nån kris. -Vad?
-Jag frågade inte. -Varför inte?
Det är hans kris. Han hade sagt nåt om han hade velat.
Vi har semifinalen i FA-cupen på Wembley Stadium på söndag.
-Vem leder träningen? -Jag.
-Du? -Ted bad mig. Mig kvittar det.
-Fan, jag måste gå. -Vart ska du?
Det angår dig fan inte.
Tja… Då är det bara vi två kvar. Jag menar…
-Du kan leda träningen. -Tack.
Det blir toppen… Tror jag… Tack för det. Vänta lite.
"PAPPA"
Okej, mannen. Nu kör vi.
Lägg i en växel, grabben. Ja, kom igen, kom igen.
Bra där. Det där fixar du.
Så ja, du klarar det, du klarar det.
Hej, pappa.
Sam… Vet du varför jag ringer?
Nej, sir.
Jag ringer för att Cirithium Oil
just har fått order om att lägga ner driften i Nigeria.
Va? Vänta nu, det är ju otroligt!
Och du var fjärilen vars vingar gjorde det här möjligt.
-Jag är stolt över dig, min son. -Tack, pappa.
Jag menar, jag gjorde det bara för att du inspirerade mig.
Jag uppskattar verkligen att du säger så, för det är sant.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också. Okej, hejdå.
Du! Vad håller du på med?
Åh, fan.
-Varför sa du ingenting? -Den låg på min hals.
Visst, ja. Förlåt.
Vet du vad, du kan dra. Jag tar det här.
Jag har inte hittat nåt bra sätt att säga till folk att jag skiter.
Vad brukar du säga?
Jag måste lägga på mer läppenna.
Män vet inte vad det betyder
och kvinnor förstår att det kräver tid och fokus.
MIDDAG IKVÄLL PÅ LE TUCCI. KL 20.
JAG KOMMER. DU BORDE KOMMA.
Säg ja för helvete!
Killar! Tre prickar! Tre prickar, tre prickar!
VI SES DÄR.
Ja!
Såja! Ja!
-Wow. Herregud. -Ja!
Kapten.
Ja, bror?
Jag vill be dig klippa mig.
Va?
Är du säker, bror?
Ja, jag tror det.
Okej. Efter träningen.
-Isaac, Isaac. -Fan!
SJUKHUS
Vänta nu lite, damen.
Menar du att jag kan krossa vartenda ben i kroppen,
och nån kan bara dumpa mig framför vilket sjukhus som helst
i en soptunna eller nåt,
och ni lappar ihop mig utan att jag behöver betala nåt?
Det stämmer fan.
Jag älskar det här landet, den här staden.
Visste du att Nalle Puh är baserad på en riktig björn från London Zoo?
Dra åt helvete.
Åh, nej…
Det är värre än jag trodde.
Hon kan gå igen! Ja! Det är ett mirakel!
Tack gode Gud för vetenskapen!
-Du, doc! Kommer doc att bli bra, doc? -Ja, röntgen såg bra ut.
Bra. Ingen intrakraniell blödning?
-Nej. -Eller blödning i hjärnan?
Nej. Du verkar kunna mycket om hjärnskador.
Jag tittade mycket på Grey´s Anatomy när jag var 30.
Och jag var fotbollstränare. Amerikansk fotboll. Du vet?
Den med alla hjärnskador och tjafs om att böja knä och sånt.
Jaha, hon har en hjärnskakning.
Och hon har fått några stygn i huvudet. Så du måste vila i några dagar, okej?
-Förutom det, får din make ta med dig hem. -Han är inte min make.
Nej, nej. Ingen ring på de här fingrarna.
-Nej, vi är bara vänner. -Kolleger.
-Vänliga kolleger. -Jag har ingen make.
Nej, men inte på ett sorgligt sätt. Du vet, hon är bara sjukt självständig.
Och jag är mer än kapabel att ta mig hem själv.
-Förstår du vad jag menar? -Jag är ledsen, dr Fieldstone.
Enligt vår policy får inte patienter med huvudskador lämna ensamma.
Och ingen policy är som en sjukhuspolicy, för den är skriven i sten.
Låt mig hjälpa dig, raring.
-Så, ja. Varsågod. -Tack.
Tack för att du kom, coach Kent.
Min syster är på sjukhuset. Hon jobbar på akuten.
Hon kan inte bara gå, det kommer alltid in nån
med, typ, en kniv i ögat eller en ficklampa upp i…
Ja, okej, jag fattar. Hon är upptagen.
Phoebe, kan du måla lite medan jag pratar med din morbror?
Ja, ms Bowen.
Får jag börja med en personlig fråga?
-Phoebes pappa… -Han är en skitstövel.
-Lever han? -Förlåt, ja. Han är en levande skitstövel.
Okej.
Tja, coach Kent, vi har lite problem med Phoebes uppförande.
-Låt höra. -Hon svär. Mycket.
Hur illa är det?
Idag kallade hon en av sina klasskamrater för "apatisk skitknullare".
-Är hen det? -Ja.
Men det hör inte hit.
Har du nån aning om var hon får det här ifrån?
Mig?
Fan.
Det här var hennes femte övertramp. Hon har varnats, och isolerats.
Nu är jag rädd att hon måste gå hem för dagen.
Du vet att du influerar henne.
Använd det.
Du!
Vi ska gå.
-Förlåt för det jag sa, ms Bowen. -Tack, Phoebe.
Morbror Roy, kan vi köpa glass?
Fan heller!
Förlåt.
F heller!
Kom igen, rör på rumpan.
Jävla glitter.
Om man jämför, är det inte vårt grymmaste busstreck,
men ingen borde nånsin tvinga nån att äta en vaselin-smörgås.
Men sån är Ronnie Fouch. Innovativ.
Hur visste du att jag var på sjukhuset?
Du lämnade mig röstmeddelanden. 32 för att vara exakt.
-Jag trodde de suddades ut. -Jo, men jag sparade dem alla.
Du borde lyssna på dem. De är jätteroliga.
-Tack, det är bra. -Det kvittar. Här kommer de.
Ted, det är Sharon. Jag kan inte svara just nu.
Men om du vill få mitt öra att blöda med nåt slags skitsnack
bara för att du är för rädd för att visa känslor, spela in ett meddelande.
Pip!
-Jag menade det inte. -Lägg av. Lite menade du det allt.
I hjärnskakningen finnes sanningen, visst? Säger man inte så?
Nästa meddelande, är en eloge till mr Stephen Sondheim
för du sjunger "Tonight" från West Side Story,
men du sjunger båda rollerna, både Tony och Maria, samtidigt,
vilket är inget mindre än rafflande. Här kommer det.
-Ikväll, ikväll -Känn på den.
Och du kör hela första akten. Helt otroligt.
Vad är grejen?
Inte nu.
Min vän, Isaac är en artist med hårtrimmern.
Men han ger dig bara en klippning per säsong,
så den brukar man spara till ett speciellt tillfälle.
Jag sparar min tills jag gifter mig.
-Eller blir omskuren. -Ja, bra där.
Bror, hur kan du slösa din Isaac-klippning på en blindträff?
Precis. Vad händer om du och bruden bara har kemi per sms?
Grabbar…
Jag tror…
…att det här kan vara nåt väldigt speciellt.
Ska vi alla bara stå här…
Herregud!
Håll för fan käft, Jan Maas!
Förlåt.
Herregud. Herregud.
Det är som Svansjön.
Åh! Ja!
"PAPPA" HAR DU FIXAT MINA WEMBLEYBILJETTER ÄN?
Kom in!
Hej.
Vad är det här?
Jag sitter bara här tills jag får ett kontor.
Det är ingen fara.
Om jag spiller nåt har jag nära till städprodukterna.
Det här är så sorgligt.
Vad kan jag göra för dig, Jamie?
Kan jag få Wembleybiljetter till min pappa och hans två vänner?
-Självklart! Familjesektionen eller VIP? -Sätt dem på parkeringen om du vill.
Jag ger honom biljetter så han lämnar mig ifred.
Fäder och söner.
Så komplicerat.
De borde skriva sånger om sånt.
-Det gör de. -Ja, jag vet. Jag bara…
Hur som helst…
Du… Står du din pappa nära?
Det går upp och ner, som för alla. Det är komplicerat.
Min är inte komplicerad. Han är bara ett as.
Oavsett situation så agerar han som ett as.
Det är som det är. Fattar du?
Tja, jag älskar min pappa för den han är och förlåter honom för den han inte är.
Du, Jamie. Oavsett vem han är, så är han din pappa, då är han VIP.
Namn?
James Tartt.
Hans vänner heter Denbo Cullens och Bug.
-"Bug"? -Bara Bug. Ett G.
Som djuret.
-Det är hans namn. Han har bytt. -För att han är liten som en insekt?
-Nej, han äter insekter för pengar. -Okej.
-Tack för det där. -Ja.
Okej.
Öppen eller stängd?
Stängd. Då blir det färre frågor.
-Okej. -Hejdå.
Tack för glassen, morbror Roy.
Du!
Du får inte svära, Phoebe.
-Men du svär ju hela tiden. -Ja.
Och det gjorde aldrig nåt för jag är fotbollsspelare.
Ingen bryr sig om vi svär. Det hör till jobbet. Det uppmuntras.
Men du kan inte bli läkare, eller lärare, eller…
Veterinär åt vilda djur.
Eller veterinär åt vilda djur. Hur nu det skulle gå till.
Behandlar du dem i skogen utan att få betalt? Det kvittar.
Grejen är att du inte kan göra sånt om du svär hela tiden.
Hör här. Du och jag tillbringar mycket tid tillsammans,
och jag älskar varje sekund.
Jag fick ingen träning i hur man uppför sig runt barn.
Och ibland…
…blir jag orolig…
…att jag har smittat dig med mina värsta drag.
Det är inte sant.
Morbror Roy, du lär mig bra saker.
Jag sa nåt fult till den pojken för han är en mobbare.
Och tack vare dig, accepterar jag inte mobbning.
Eller domare.
Och det kan jag göra utan att svära.
Ja.
För du är bättre än jag.
Jag är lika bra som ditt bästa jag.
-Vi kanske kan sluta svära ihop. -Dra åt helvete.
Jag kan inte.
Men du kan.
-Snälla rara. -Okej, morbror Roy.
Bra. Ut med dig nu.
Kan du komma in och leka Prinsessan och draken?
-Får jag vara draken den här gången? -Nej.
Okej. Men bara om du har lagat trollspöt.
Så ja. Lite trångt, va?
Det var nog lättare när den gick att fälla ihop, va?
Tack för att du följde mig hem. Nu klarar jag mig.
Det är femte gången du säger så.
Jag ska lägga ifrån mig den här, så går jag sen.
Så där ja, det blir bra.
Bra plats för den. Det blir bra.
Företagsbostäder, alltså? Man blir ju knappast besviken, eller hur?
Det är varken bu eller bä. Jag antar att det är med flit, eller hur?
Vad har vi här? Hallå.
Ja, se där. Hemmabio.
Tja, vet du vad? Vi säger att allt är bra och går vidare.
-Det är tillfälligt. -Ja, du. Vad är inte tillfälligt?
-Vill du ha lite te? -Nej, fan heller.
Nej. Jag menar, nej tack. Ledsen, jag tål inte det där skräpet.
-Jag har vatten och vin. -Kycklingen och ägget, alltså? Ja.
Jag tar lite vatten. Det blir toppen. Tack.
Funkar kranvatten?
Oh, ja. Nej, jag vill ha mitt vatten som Kyrie Irving vill ha jorden. Utan bubblor.
ÖVERGÅNGEN FRÅN MISÄR TILL MENING MITT I LIVET
Tänker du köpa en ny cykel eller vänta med att cykla ett tag?
Jag vet inte. Det har jag inte tänkt på.
Hoppas du kommer upp i sadeln igen. Cykelsadeln, menar jag.
Fast hur coolt vore det inte om du började rida till jobbet?
Vi kan kalla dig "dr Sharon, Hästkvinnan" eller…
-Det kan bli din grej. -Jag borde nog vila lite.
Uppfattat, bästa vän. Bästa kollega.
Delikat som alltid.
Ja, okej, nej, här lämnar jag dig, och… Behöver du nåt så ring.
Du vet, du var med om nåt läskigt idag.
Och mitt jobb är att lära folk komma över sånt som just hände mig.
Jag klarar mig, tack. Hejdå, coach Lasso.
Ja, då så, doc. Ta hand om dig.
Jösses! Hej.
Varför svarar du ens? Du skulle vara där för fem minuter sen.
Visst. Jag kan inte gå in.
Kom igen. Det här klarar du. In med dig.
Antingen blir det en fantastisk kväll, eller så blir den så pissig
att du kan straffa mig för det resten av vår tid som vänner.
Jag gillar den planen.
Jag lägger på nu, för du ska gå in, visst?
Du är så vacker att det gör ont.
Ms Welton. Rebecca.
Sam!
-Hej. Hej. -Vilket sammanträffande.
Vad… Är det nåt fel?
Va? Gud. Nej, jag är okej… Jag bara…
Jag är bara lite nervös för jag ska träffa nån.
Okej, tja, jag… Var inte nervös, du är som alltid jättevacker.
Tack, Sam.
Gud, låt inte mig komma emellan…
-Ha en underbar kväll. -Ja. Tack. Du också.
Jättesnygg frisyr.
-Åh. Tack. -Ja.
Det här är så konstigt.
SAM ÄR HÄR. SÅ PINSAMT!
Keeley hälsar.
Jaha… hälsa tillbaka.
JAG STÅR I BAREN. BLÅ KOSTYM.
Åh, fan!
-Va? -Fan.
-Va? Va? -Fan. Gud, det kan inte vara sant!
-Men det är det. -Jag visste att jag inte borde ha gått in.
-Men det gjorde du. -Nej, Sam.
Vi kan inte… Jag är din chef.
Nej. Nej. Du är alldeles för ung. Jag menar, hur gammal är du, 24?
-Jag är 21. -Gud. Jag är pedofil.
Jag… Jag har utsatt dig för gromning! Alla dessa sms. Det var gromning!
Du har inte gjort nåt, okej. Vi visste inte vilka vi var.
Okej, men… nu vet vi, och det här får inte hända.
Nej, det får inte hända. Och det här har aldrig hänt, okej?
Åh, Gud.
Vänta. Vänta, vänta, vänta.
Vi… Vi kan… Vi kan fortfarande…
-Förlåt. Förlåt. -Hejsan. Hej. Förlåt.
Hör här, vi kan äta middag ändå, okej? Det behöver inte vara en dejt.
Det kan vara ett lustigt sammanträffande
att vi båda råkade dyka upp på samma fantastiska restaurang,
båda två ensamma…
…och hungriga.
Sånt kan hända.
Eller hur?
Jag menar, jag är rätt hungrig.
…välkomna åter till Lust övervinner allt.
Våra vinnande par från tidigare säsonger…
Blir det förra säsongens vinnare Ellie och Danthony,
eller första säsongens vinnare…
Hej, coach Lasso.
Hej, doc. Ikväll kommer jag att ringa och kolla dig var 20:e minut.
Det är standard för hjärnskakning,
men jag ska försöka ändra min röst varje gång jag ringer
så det blir mer spännande för dig.
Har du känt dig snurrig eller illamående?
Jaså, är det så det låter när du skrattar?
Jag mår bra, coach Lasso.
Då hörs vi om 20 minuter. Sling Blade.
-Du, Ted… -Ja.
Jag var rädd idag. Jätterädd.
Jag älskar att cykla. Då är jag som gladast.
Och efter idag var jag rädd att jag inte skulle vilja cykla mer.
Jag skulle säga att rädsla är som underkläder.
Nej, jag vill inte diskutera saken. Jag behöver inte peppas.
Ted, jag ville bara berätta hur jag kände mig.
Tja, det uppskattar jag. Det betyder mycket.
Och jag är glad att jag gjorde det.
Lycka till i helgen.
TROLLKARLEN FRÅN OZ
Okej, A-C-M,
jag vet inte vem du är, men nu är jag ute efter din R-Ö-V.
Kom igen.
Okej.
Gud. Det är ett bottenlöst hål.
Jag vill berömma dig.
I vanliga fall har kvinnor såna där handhållna små väskor på dejter.
-Vad heter de? -Kuvertväska.
Kuvertväska.
Nej, jag gräver hellre efter dinosaurieben
istället för att ha en väska inte ens mobilen får plats i.
-Så där. -Och det här var ingen dejt.
Jag vet.
Så…
Kan vi inte göra om det här nån gång?
Jag tänker gå in ensam.
Okej.
Nej, nej. Aldrig mer, Sam.
På allvar.
Jag måste mena allvar.
Ja, ja, självklart. Du har rätt.
-Dessutom har vi match på söndag. -Just det.
-Vi behöver båda vila. -Japp.
Bra.
-Godnatt. -Tack.
Nä, för i helvete.
För i helvete.
Mina herrar. Fokusera.
Okej, grabbar. Jag vill att ni blundar.
Se er omkring.
Ni vet. Öppna ögonen och ta in allt.
Men kom ihåg att det ni ser bakom mig är bara en vanlig gammal fotbollsplan.
Bortser man från stadion och alla läktare,
tror jag ni finner att planen är lika stor som vår plan på Nelson Road.
-Inte direkt. -Vad sa du?
Den är 418 kvadratmeter större.
-Jaså? Är planerna inte lika stora? -Nej.
-Det här är landets största fotbollsplan. -Stor fördel för City.
Jösses Amalia. Den här sporten har världens knasigaste regler.
Det är svårt att få grepp på ibland. Okej. Då så. Planen är större.
Okej. Vet ni vad? Den är större.
Och jag vet att ni såg matcher spelas här när ni växte upp,
så ni är säkert lite nervösa.
Attans, jag har i alla fall gåshud.
Jag minns när jag var liten och satt framför tv:n
och såg Queen uppträda där borta under Live Aid.
-Nej, det gjorde du inte. -Det var gamla Wembley.
-Den planen var ännu större. -Det kvittar.
Poängen är, killar, att vi är här nu, eller hur?
På den här Wembley-planen.
Den där Freddie Mercury aldrig satt sin fot.
Och idag är det vår tur att skriva historia.
Och jag tror att vi kommer att göra det.
Varsågoda, se er omkring en gång till och sen går vi in.
För vi har lite att göra.
FA-CUPEN SEMIFINAL
Richmond!
City!
-City! -City!
Titta bara. Inte illa, va?
Nämen, nämen. Det här var inte dåliga platser, mannen.
Sånt man får på köpet när ens son spelar i semifinalen.
Visserligen inte för rätt jävla lag, men vad ska man göra?
Varsågod. Ta dig an den där, grabben.
Vinner vi den här matchen, skaffar vi Richmond-tatueringar.
Jag har redan en.
-Var då? -Skit i det du.
Jag vet bara inte hur det här kan…
-Tänk om de spelar sina livs bästa match? -Jo, ja. Jag hoppas på det.
Är du okej, coach?
Ja.
Jag gör bara några andningsövningar som doc har lärt mig.
Hoppas inte du har magproblem igen.
-Snälla, säg att du inte åt räkcocktailen. -Nej, aldrig.
Grabbar, det är dags.
Då så. Kom igen.
Hörni, grabbar, vänta lite.
Jag måste säga nåt till er.
När jag lämnade matchen mot Tottenham,
det… det var inte, ni vet, för att jag hade problem med magen.
Det var för att jag fick en ångestattack.
Jag har fått dem lite nu och då på sistone, men jag jobbar på det.
Men jag vill att ni ska veta sanningen.
Är allt som det ska?
-Ja. -Ja. Självklart.
Okej. Då så. Okej, då tar vi dem.
-Richmond på tre. -Vänta!
Jag måste också erkänna en sak.
Jag misstog mig med tidszonerna på deadlinen för vår transfer.
Det var därför vi inte kontrakterade den där spelaren från Brasilien.
Herregud.
-Det gör inget. -Okej.
-Nej, okej. -Allt är okej.
-Okej. -Det gör inget. Nej.
Okej. Då kör vi.
Jag läser inte spelarrapporterna ni skriver.
Jag har ljugit varje gång vi pratat om dem.
De är tråkiga, jag vägrar läsa dem.
Tack för upplysningen.
Jag låtsas komma på spontana idéer, men det är idéer jag haft i flera månader.
-Jag tajmar dem så de verkar spontana. -Vilket smart drag.
Ger illusion av nytänk.
Under en match den här säsongen råkade jag vara hög.
"Råkade"?
Jag hade varit hos Jane, och drack te från fel kanna.
Port Vale-matchen?
-Ja. -Ja.
Det kommer inte hända igen.
Tack, killar.
Tack.
-Okej, nu går vi och kickar röv. -Röv på tre.
-Det funkar. Ett, två, tre. -Röv!
-Är du fin i kanten nu? Te och allt? Va? -Jag vågade inte säga nåt.
Wembley Stadium, den engelska fotbollens Taj Mahal.
Alla unga fotbollsspelares dröm.
En sportens krigsplats, gropig efter giganternas fotavtryck.
I hopp om ännu en skräll på denna mytiska spelplan kommer nu
ödmjuka AFC Richmond. De har aldrig vunnit en stor turnering.
Den sista klubben från London att göra Wembley-debut.
De återupprättar fientligheten till ett av de obestritt bästa lagen i landet,
mäktiga Manchester City.
Det var bara 11 månader sen
Richmondlaget blev relegerade av City på ett förkrossande sätt.
Jamie Tartt spelade för City då, och hjälpte till att fälla Richmond.
Sen avpolletterades han av City och nu är han en Greyhound igen.
Kom igen! Kom igen!
City jagar ännu en trofé. Richmond vill ha hämnd.
Snart exploderar det, här under valvbågen på Wembley Stadium.
Det är semifinal i FA-cupen, och matchen börjar nu.
-Mål av Manchester City! -Helvete!
Nej!
-Hur var det inte offside? -Han var bara passivt offside.
Jag fattar fortfarande inte den jäkla regeln. Det gör inget.
-Vi är okej, grabbar! -Hörna för City.
Mål!
-Helvete! -Det står 2–0.
Åh, 2-0!
Fan!
Den här frisparken kan bli farlig. Och det blev den. 3–0.
Nu letar de lösningar på Richmonds bänk.
Försvar!
-Vi kör tre anfallare… -Man kan alltid parkera bussen.
-Det är för sent. -Killar, en i taget, tack.
Okej, oroa er inte. Det är okej.
Kan Richmond vända på det i andra halvlek?
Åh, nej. Självmål. Då står det 4–0.
Kom igen, killar! Ni kan bättre än så här!
Det är nu man börjar leta efter en syndabock.
Du, domaren! Gör rent dina ögon, ditt kuklösa mirakel.
Åh, nej. Bråka inte med Mike Dean.
Så får du inte säga. Ledsen.
Så går det.
-Förlåt, Mike. Vi vet att du har en penis. -Jag har hört värre.
Okej, då kör vi! Det här tar vi!
Och det är straff.
-Domaren! -Vad var det?
Mike Dean lär inte ändra sig efter att ha kallats kuklös.
Och där tog City död på de sista tvivlen av utgången av matchen.
Om det var en boxningsmatch skulle den stoppas.
Ärligt talat, Arlo, alla boxningsmatcher borde stoppas.
Skit.
Helvetes satans jävla skit.
-Kom igen, coach. Det är som det är. -Ja. Det är som det är.
Åh, Gud!
Du, Jamie! Du kan sätta ett mål nu.
Ta för dig nu! Kom igen!
Det enda positiva med Richmond idag är Sam Obisanyas fantastiska frisyr.
City går vidare och möter Leicester i finalen.
Ni kan vara säkra på att Richmonds besvikelse
väger tungt på axlarna på en förkrossad Jamie Tartt.
Den sitter på mitt arsle.
Då så. Okej. Så…
Så, Sam, hur kändes det att förlora så stort idag?
Tja, det var tufft.
Det är tufft. Jag är ledsen att vi svek våra fans.
Det finns inget att säga. Det är som det är. En flopp.
Vi börjar om imorgon.
Mr Tartt.
Du har en besökare.
Säger att han är din pappa.
Ja.
Är ni påklädda?
Vad var det jag sa? As.
Mina herrar! Mina herrar!
Hörni, det var en tuff match, grabbar. Den var tuff, känn ingen skam,
för ni vet, vi klår ju, typ, alla vi möter.
Ni valpar hade inte en chans.
Och där är han, min son.
Mitt eget kött och blod.
Stackars, Jamie, min son.
Tänker mig att hans hjärta kanske klappar för Manchester än,
vilket kan förklara det missade målet i första halvlek.
Du tappade bollen helt. Helt och hållet.
Vad tänkte du på? Jag skämtar bara, hördu.
Hördu, gör mig en tjänst och släpp Denbo och Bug förbi vakterna.
De vill gå ut på planen och ta lite bilder, okej?
Helst inte.
Jo, de vill bara se sig om. Det tar bara nån sekund.
Helst inte.
Va?
Vadå, tänker du sura som en liten bitch bara för att du blev helt nergjord, eller?
Prata inte till mig så där.
Okej, tja, vi får väl se om du hör det här?
Du vet den där lilla tv-showen du gjorde?
Den gjorde det lättare för Manchester City att sparka dig.
Och se bara var du hamnade.
Du fipplar runt med en massa amatörer. Ta inte illa upp.
Vänd mig inte ryggen, din vekling.
Jösses. Gud.
Jaha, ja. Okej.
Den där bjuder jag på.
-Dags att gå. -Vill du försöka? Kom igen.
-Glöm inte var du kommer ifrån. -Akta dörren.
Ojdå.
Hej, coach Lasso. Jag beklagar förlusten.
Och tack för den nya cykeln.
Det var snällt, men inte nödvändigt.
Coach Lasso?
Min far tog livet av sig när jag var 16.
Det hände mig och min mor.
Jag är så ledsen, Ted.
Jag vet inte, men kan det vara därifrån några av mina problem kommer?
Det är det tveklöst.
Okej. Det verkar logiskt.
Vill du prata om det nu?
Nej. Nej, inte just nu. Jag måste tillbaka till laget.
Jag ville bara berätta.
Okej, tack för att du berättade, Ted.
-Ring om du behöver mig. -Det ska jag.
-Det ska jag. Förlåt. Det ska jag. -Ingen fara. Godnatt, Ted.
Du, coach!
Ja?
Är du okej?
Ja. Nej… Jag var tvungen att ringa ett samtal.
-Det var en tuff kväll, va? -Ja.
Okej, vad sägs om…
Ska vi göra som en nål och sticka? Va?
Angående det…
Jag vill inte åka tillbaka med er. Jag vill hellre skaka av mig det här.
-Ja, visst. Nej, självklart. -Vill du hänga på?
Tja, jag lovade Henry att prata på Facetime.
De hade konsert i hans skola. Jag vill höra hur det gick.
En annan gång. Okej? Ja. Hördu du, var försiktig där ute, okej?
-Ja. -Okej.
Och glöm inte imorgon.
Det är din tur att ta med kaffe till matchuppspelningen.
-Ja. -Tidigt på morgonen.
Du, coach, ett steg i taget.
Inte ett sånt steg, men…
Tidigare skrällde Manchester City mot Richmond.
FA-cupmatchen slutade 5–0 efter en parad av fantastiska mål.
Och Goliat har än en gång satt David på plats.
Här ser ni Sam Obisanya efter matchen.
Tja… det är… Det är tufft. Det är tufft.
Jag är ledsen att vi svek våra fans.
Vi förlorade. Stort.
Men vi försökte.
Vi gav allt vi hade,
och för mig är det okej, för det är värre att inte ens försöka.
Att försöka är skrämmande, ni vet, för man kan komma att förlora.
Men man måste satsa.
Vad är det annars för vits?
Tack.
NYTT MEDDELANDE TILL: SAM OBISANYA
JAG SÅG PRECIS DIN INTERVJU.
ÄR DU I NÄRHETEN?
JAG BOR PÅ 152 WARGRAVE SQUARE SW 11.
Ja.
Varför skickade du mig din adress?
Till nästa gång.
Undertexter: Victoria Emée