בפעם האחרונה שביליתי זמן כה רב במיטה זה קרה בגלל מתיחה במיתר הברך.
אנחנו צריכים...
לספר לאנשים עלינו?
אני נהנית מהחשאיות.
להתגנב בעבודה.
זו לא הרגשה שערורייתית וכיפית?
לא. זה מלחיץ מאוד.
השיער שלי מאפיר.
לא ראיתי שערה אפורה אחת.
לא בראש שלי.
לא שם. בבית השחי שלי. רואה?
הבעיה נפתרה.
את יודעת, אם נספר לאנשים עלינו...
אז אוכל לעשות את זה...
בפומבי.
אתה לא תרד מהנושא הזה, נכון?
לא, אני לא.
את יודעת, יש לנו סוף שבוע חופשי.
אז אני בעניין.
לאן אנחנו הולכים? -מה עם יוון?
אלוהים, אימא!
מצוין, כאן היה המפתח הרזרבי.
סם, אתה זוכר את אימא שלי?
לעונג הוא לי להכיר אותך רשמית, דברה.
הלוואי שלא הייתי בתחתוני בוקסר עכשיו.
תחתוני בוקסר צמודים.
וכמו אקספוזיציה שכתובה גרוע,
הם משאירים מעט מאוד מקום לדמיון.
אני ממש מצטער.
טוב, סיימנו את דברי הנימוסים.
אז קדימה, אימא.
מה אבא שלי עשה הפעם?
הוא מת.
אז איפה אבא שלה עכשיו לדעתך?
במגירה בבית לוויות.
לא. מבחינה רוחנית.
במגירה בבית לוויות.
בילדותי, נהגתי להאמין
שאם עשית דברים טובים, הגעת לגן עדן.
אם עשית דברים רעים, הגעת לגיהינום.
עכשיו אני יודע שכולנו עושים את שניהם, אז היכן שלא יהיה, אני מקווה שהוא מאושר.
אני אוהב לדמיין גן עדן שבו החיות שולטות,
ובני האדם הם חיות המחמד.
הייתי רוצה להעביר את הנצח מכורבל מול האח
לרגליה של סינדי קרופורד.
כן.
הייתי רוצה להיוולד מחדש כטיגריס בגלגול הבא...
ואז להשמיד את כל מי שהסתכל עליי בעין לא יפה.
אם תשקלו את גופו של אדם מיד אחרי המוות,
הוא קל יותר ב-21.3 גרם,
וישנם כאלה שאומרים שזהו משקלה של הנשמה.
מי שחשב על זה
לבטח שקל מישהו, רצח אותו, ואז שקל אותו שוב.
אתה חי, אתה מת, נגמר.
לילה טוב.
הוא במחזור. -כן, כן.
אוי, כולנו נלך ללוויה כקבוצה.
זה אומר עניבות, חולצות...
ובלי נעלי ספורט. -מה?
בסדר.
ואם אלה נעלי "ייזי" ממש יפות?
כן. -באיזה צבע?
אדום זוהר.
טוב, אני אנעל נעליים אלגנטיות.
איפה קונים נעליים אלגנטיות?
אין לי זמן לעמוד בתור בחצות
ולחכות עד הבוקר כדי לקנות נעליים חדשות.
לא צריך לעשות את זה בשביל נעליים כאלה.
איש לא רוצה בהן.
אלוהים! השיר המזוין הזה!
אימא, תכבי את זה!
רק רגע, נקניקייה.
רגע. אני לא שומעת.
ודאי שאת לא יכולה לשמוע אותי.
מה רצית? -למה את משמיעה את השיר הזה?
אני מצטערת. אני אוהבת לשמוע אותו בכל חדר בבית כשאני מתעוררת.
זה גורם לי להרגיש מאושרת.
את לא אמורה להרגיש מאושרת היום.
את אמורה להרגיש מאושרת בכל יום, רבקה.
את רוצה לדבר על זה?
לא. אני מאושרת.
אני לא צריכה לדבר על דבר.
רבקה הישנה אהבה את השיר הזה.
כן, טוב, כל העולם אהב את השיר הזה.
ואז שמענו שוב ושוב עד בחילה, ועכשיו נמאס לנו ממנו.
אצלי זה לא עובד ככה.
כשאני אוהבת משהו, אני אוהבת אותו לנצח.
את יכולה לשנות את החדר הזה למה שבא לך.
את לא צריכה להשאיר אותו ככה בשבילי.
לא, זה מזכיר לי את הזמנים שהיינו קרובות.
אני רוצה שזה יישאר כך.
אני יודעת מה השיר הבא שאני רוצה לשמוע.
אוי, לא!
בוקר טוב, סטינקי.
מה עובר לך בראש, לעזאזל?
רציתי לבדוק אם אני עדיין מסוגלת לעשות את זה.
אימוני הכושר של טרייסי אנדרסון עושים את העבודה.
נורה, תזדרזי.
אני עושה את זה לאט ובזהירות.
כשהייתי בגילך, עשיתי את זה בתוך שניות.
זה נכון.
בעודי שיכורה, דרך אגב.
פלורנס, יקירתי, חלף זמן רב.
דברה. -תודה שבאת.
נורה ואני כאן בשביל כל דבר שתצטרכי, טוב?
נכון, נורה?
נורה! -אלוהים.
אני בסדר.
לוויות הן דבר מוזר, נכון?
כן.
הן כמו מסיבה,
אבל עבור אנשים עצובים.
כולם יודעים שהם צריכים ללכת לשם ולהרגיש עצובים.
אולי אתה לא עצוב,
אבל אתה חייב ללכת ולהרגיש עצוב.
אני חושבת שזה מוזר.
כן, הן נוראיות.
רוי, אם תמות, אתה רוצה שיקברו אותך או שישרפו אותך?
אם אוטובוס ידרוס אותך היום, מה לעשות?
תרדפי אחרי נהג האוטובוס ותענישי אותו על מה שעשה לי.
תנקמי את מותי, קילי.
תנקמי את מותי!
הלוויה הזאת דופקת לך את הראש, נכון?
מצאתי חברה אחת,
והם קוברים אותך בשק מתכלה.
אז כאשר הגופה שלך נרקבת,
היא יוצרת דשן עבור זרעים של עץ פרי.
זה מה שאני רוצה.
כי אז אתה וכל האנשים שאוהבים אותי
תוכלו לאכול פרי מהעץ שלי.
זה מטורף לחלוטין.
את זה אומר בחור שרוצה שאהרוס את חייו של נהג אוטובוס
רק מפני שהרג אותך כשסטה מהכביש כדי לא לדרוס ילד.
לא ידעתי על הילד המזוין.
אני אוהבת את הרעיון שמותי יוכל להזין אנשים.
עם פירות שנוצרו מהגווייה המרקיבה שלך?
לא הייתי אוכל את זה.
אבל תאכל קבב שמצאת שערה בתוכו?
זה בסדר אם יודעים למי שייכת השערה.
זה חלק מהעסקה. הוא בחור נחמד.
את לא באמת כועסת, נכון? -כן, האמת שכן.
ועכשיו אנחנו צריכים ללכת ללוויה ולהיות עצובים.
עכשיו אני באמת עצוב.
- טד, תודה על כל מה שעשית בשבילי, נייתן -
חרא.
צר לנו מאוד על האובדן שלכן.
אלוהים. אני לא מאמינה שהגעתם.
כמובן. -אבא תמיד אהב את שניכם.
מי הם?
אין לי מושג.
דברה היקרה שלי.
רופרט.
תנחומיי הכנים.
לא חשבתי שתבוא.
רבקה, פול היה בן משפחה.
לא, כוונתי מפני שלא הוזמנת.
נפלא לראות אותך, רופי.
תכירי את דיאן.
איזו תינוקת שמנמנה.
ברכותיי, אימא. העלבת תינוקת עד דמעות.
בואי הנה.
הרי לכן, מגע הקסם.
זה לא קסם.
אכלתי את השליה, והיא יודעת את זה.
כן, הוצאתי את כל הטלוויזיות מהבית.
אני פשוט יושב וצופה בהן כל היום.
כמה נפלא.
תסלחו לי.
- #אנחנו ריצ'מונד -
תנחומיי. -תודה, לזלי.
מצטער, גברת וולטון.
צר לי על אובדנך.
כמה מהם באו? -כולם.
ואיש מהם לא נועל נעלי ספורט.
את עד כדי כך יקרה ללבם.
הרגליים הורגות אותי, בנאדם. -עוד רגע נשב, חבר.
נשימות עמוקות, חבר.
רבקה. -סם.
וקולין, אייזק ונייתן.
כולם. תודה רבה שבאתם.
צר לי על אובדנך.
כן, צר לי על אובדנך.
כן...
אבות הם גלגלי העזר באופניים של...
מצטער, לא רציתי לומר את מה שהם אמרו, אז...
צר לי על אובדנך.
סאסי.
הו, החרא התשוש.
בחייך, סאס. בואי נשים את העבר מאחור, הא?
יש לי בת עכשיו. השתניתי.
אה, נכון.
בת מוחקת
את כל הדברים המחורבנים שעשית לנשים במהלך חייך.
סבבה.
רופרט, אני חושבת על המוות שלך מדי יום ביומו.
אני מחכה בקוצר רוח.
אני אלבש אדום בלוויה שלך.
אני אהיה משואה של אושר לשלושת האנשים האחרים שיבואו.
תמיד תענוג, סאסי.
תתחפף ותמות, רופרט.
- המאמן לאסו -
בוקר טוב, טד.
בסדר.
טד, אתה... טד, אתה בסדר.
תנשום.
תתמקד בנשימת הארבע-שבע-שמונה.
אתה יכול. קדימה. תנשום.
אני בדרך.
התינוקת הזאת על הפנים.
את לא צריכה להגיד את זה בשבילי.
אני לא אומרת סתם. אני רצינית.
התינוקת דפוקה. אני שונאת אותה.
אני אוהבת אותך. -גם אני אוהבת אותך.
אני כאן בשבילך, כל מה שתצטרכי. -אני יודעת.
אשאר צמודה אלייך.
ג'ונס! -סאסי! אלוהים!
היי.
אני רגיל לזה.
צר לי על אובדנך.
את נראית מדהים. -טוב לראות אותך. תודה.
אתם בסדר. תמשיכו ללכת.
אלוהים.
אנחנו אמורות להיות עצובות.
כן, כן.
לוויות מוזרות כל כך.
דיברתי בדיוק על זה קודם.
גם את רוצה להיות עץ כשתמותי? -ועוד איך.
או כלב ממש טיפש.
שניהם מסדרים לך חיים נפלאים.
כן.
אז איפה טד?
סאסי וטד, יושבים על עץ. -אלוהים.
מ-ז-ד-י-י-נ-י-ם. -תסתמי, טרולית קטנה.
אני מצטערת. אני אומרת דברים מרושעים לנשים יפות.
תודה, סאס.
אגב, במעבר חד,
אני חושבת שרבקה יוצאת עם מישהו בחשאי.
מה? -זה כמה שבועות.
זה יום לא הולם
לחקור אותה או להציק לה עד שתספר לנו מי זה?
לא נדע אם לא ננסה.
קילי. -ג'יימי.
וואו, חליפה יפה.
כולכם. תראו אתכם.
תסתכל. בוא הנה.
זאת... זאת החליפה שטד קנה לך?
מה, זאת? -כן.
אני לא זוכר...
כן. כן.
כן, זאת... כן.
היא ממש יפה. -תודה.
כשגבר אחר קונה לך בגדים זה ילדותי, כן?
לכל הרוחות.
לא. הוא לא קנה את כל הבגדים שלי.
רובם מתנות מאימא שלי. אתם יודעים.
בואו נלך.
זה תפוח מזוין?
כן.
קטפתי אותו מעץ בחוץ.
יש לו טעם של אנשים מתים.
זה לא מצחיק, רוי.
לא, אבל זה טעים להפליא.
תתעודדי, קילי. זאת לוויה.
אני שונא נעליים אלגנטיות, ג'יימי.
אני יודע, חבר.
כי תזכור, הן לא נועדו לאנשים כמונו.
הן נועדו ל"כבשים".
הן נועדו ל"מוגלגים".
הן נועדו לאפסים.
כשאחזור הביתה אשרוף אותן, והזיכרון שלהן יישרף בגיהינום.
ישו, דני.
לישו אין מקום בשיחה על הנעליים הדפוקות האלה.
איך אתה מרגיש, טד?
טוב יותר, מבינה?
לא נהדר, אבל טוב יותר.
יופי.
כי כשמישהו לא מרגיש נהדר,
זה מאפשר לי להיכנס לשם ולעשות את העבודה שלי.
כן.
אני יכולה לשבת?
אני רוצה שהדוקטור תשב, כן.
את רוצה לשתות משהו? ספל תה או משהו?
לא, תודה. אני שונאת תה.
יש לזה טעם של שקית נייר רטובה.
אני אספר לך הכול.
אני חושב שמעולם לא הייתי ב...
כנסייה אנגליקנית אמיתית בעבר, ו...
זה גורם לי להתגעגע אלייך, והלוואי שהיית כאן.
גם אני. אני אוהבת לוויות.
יש ארון מתים פתוח?
אלוהים, אני מקווה. אני רוצה לראות.
גם אני.
את יודעת מה?
כן, כן.
את לא רצינית. -אני רצינית לחלוטין.
מה? אני רצינית.
בצעירותי, הדבר היחיד שאהבתי בכנסייה היה הווידוי.
זה היה משחרר.
ישבתי שם והתוודיתי על כל הדברים הכי חולניים שיש בראש שלי.
אלוהים. פעם אחת גרמתי לכומר להסמיק ולהקיא באותו הזמן.
כן.
אמרו לי להיכנס לכאן ולבקש מכן לדבר בשקט.
אבל הבאתי גם את זה.
עבודה טובה. -אחלה.
גנבתי את זה מילד קטן בחלוק לבן.
לא, סאס.
אז, סטינקי.
עם מי את מזדיינת בחשאי? -מה?
תדלגי על החלק שבו את מעמידה פנים שזה לא קורה, כן?
על מה אתן מדברות?
מה עם המסרון השקרי אחרי הדייט,
העובדה שלא ראיתי אותך מחוץ לעבודה זה שבועיים,
ושאפילו שהיום הלוויה של אבא שלך,
את קורנת כמו בחורה אחרי זיון מעולה.
אלוהים.
חרא.
ידעתי! ידעתי! -אלוהים! את צודקת!
התבקשתי להיכנס לכאן ולבקש מכן לדבר בשקט.
הכומר נראה כמו אחד שרוצה לקלל.
הכול בסדר?
כן, כמובן.
אנחנו רק מנסות לברר עם מי רבקה מזדיינת.
אה, אני יודעת.
וזה טוב.
אימא.
רגע, רגע.
טוב, בואו נשחק ב-20 שאלות.
כן, כן. -אוי, זה מרגש.
הוא גבוה?
כן.
זה סם? -איך ידעת, לעזאזל?
אלוהים! ידעתי!
תסלחו לי לרגע, בבקשה.
מה?
ידעתי! -אלוהים!
נמאס לי!
אלוהים...
כולן החוצה מלבד המשפחה הקרובה, בבקשה.
את ממש רעה.
את רעה.
מצטערת.
בוסית כלבה.
תסלח לי, אבי.
מצטערת, זאת התנהגות איומה.
טד, זה לא מפתיע שחווית התקף חרדה.
ייתכן שהליכה ללוויה הזאת
תציף זיכרונות מהלוויה של אבא שלך.
לא. לא.
לא הלכתי ללוויה של אבא שלי.
בסדר, למה לא?
כי הוא נטש.
הוא נטש את המשפחה שלו.
הוא נטש את עצמו.
ושנאתי אותו בשל כך.
אני חושב שאני עדיין שונא אותו.
גם אני חושבת כך, טד.
וזה בסדר.
מה שקרה עם אבא שלך
זה דבר שקשה מאוד לכל אחד להבין,
במיוחד לבנו בן העשרה.
אתה מסכים?
כן, בסדר.
טוב, יופי.
למה שלא תספר לי מה קרה?
את יודעת מה תגידי בהספד?
אני לא רוצה לשאת הספד.
רבקה.
זה ייראה נורא אם לא תגידי דבר בלוויה של אבא שלך.
לא אכפת לי.
אין לי שום דבר טוב לומר.
מה נכנס בך?
הוא היה אבא טוב, בעל נפלא.
באמת?
על מה את כועסת?
אני לא רוצה לדבר על זה. לא היום.
תפסיקי להתנהג כמו ילדה.
בסדר, את באמת רוצה לדעת?
כי נמאס לי כל כך לשמור סודות.
אבא בגד בך, וראיתי את זה.
כשאת נסעת,
ואני הייתי אמורה לישון אצל סאסי.
אני אפילו זוכרת את התאריך. יום שישי ה-13, 199...
ואחת, בספטמבר.
אני זוכר את התאריך כי אני וכמה חברים מהתיכון
תכננו מרתון של סרטי "יום שישי ה-13" באותו הערב.
אז חזרתי מביה"ס כרגיל
ועליתי לחדר שלי כדי...
לסחוב בקבוק יין מארון המשקאות שלכם,
וכשפתחנו את הדלת,
שמעתי...
בנג!
אז נכנסנו לבדוק מה קורה.
פתחתי את הדלת, ו...
הוא היה שם.
במלוא תהילתו עם הישבן למעלה וגברת ריינולדס צורחת את שמו.
וסאסי לא אמרה דבר
בפעם הראשונה בחייה, ואני...
צרחתי ונחנקתי. בכיתי.
והוא רץ אחריי בחלוק הבית שלו,
התחנן שאפסיק, אבל אני...
רצתי למעלה, התקשרתי למוקד חירום.
הלכתי למקרר, לקחתי את אחת מבירות ה"קורס לייט" שלו.
שתיתי אותה.
אז התקשרתי לאימא בעבודה ואמרתי לה שהיא צריכה לחזור הביתה.
למחרת, כשחזרתי,
הוא לא אמר מילה על זה.
ולכן אני כועסת כל כך, בסדר?
לכן תמיד שנאתי אותו.
ואני עדיין שונאת אותו.
אני יודעת.
לא, את לא יודעת איך אני מרגישה.
התכוונתי שאני יודעת על הבגידות שלו.
על כולן.
ידעת ולא עשית דבר?
ודאי שידעתי. אני יודעת הכול.
אז אני שונאת גם אותך.
אני שונאת אותך על כך שאפשרת לו להתייחס אלייך כך.
אני מצטערת שזה קרה לך, טד.
כן, גם אני.
ואני מבינה למה אתה כועס עליו.
הוא לקח ממך הרבה.
ומאימא שלי.
ומאימא שלך, כן.
אני סקרנית לגבי משהו.
איזה אדם הוא היה?
הוא היה אדם טוב, את יודעת.
פטפטן אמיתי, תאמיני או לא.
הוא יכול היה כנראה להשתפר קצת בלהאזין לפעמים.
מה אהבת בו?
למה?
אמרת לי מה שנאת בו.
אני רוצה לשמוע משהו שאתה זוכר שגרם לך הרגשה טובה.
כשהייתי בכיתה ה' או ו', היה ספר בשם "ג'וני טרמיין",
ושיעורי הבית למשך כחודש היו לקרוא את הספר.
בסוף החודש עוד לא קראתי ולו עמוד.
והיה לנו מבחן,
מבחן חשוב, למחרת.
בערב שלפני הייתי בחרדות קשות,
לא הצלחתי להירדם,
ואבא התחיל לגעור בי על זה.
והתחלתי לבכות.
והוא אמר, "חבר. מה קרה?"
וסיפרתי לו מה קרה.
והוא אמר, "אל תדאג.
תעלה לחדר שלך, תניח את הראש על הכרית
ותחשוב על משהו שאתה מצפה לו בקוצר רוח."
אז זה מה שעשיתי.
למחרת בבוקר התעוררתי והוא אמר, "היי,
לא תרכב על האופניים לביה"ס. אני אסיע אותך."
ואמרתי, "בסדר."
בדרך לביה"ס הוא עבר איתי על כל הספר,
כאילו שמדובר בסיפור לפני השינה או משהו.
כי הוא נשאר ער כל הלילה, כל הלילה,
וקרא את כל הספר הארור,
כי הוא לא רצה שהבן הקטן שלו יילחץ בגלל איזה מבחן מטופש.
ובסוף קיבלתי ציון 100.
בום.
הוא היה אבא טוב.
ואני לא חושב שהוא ידע את זה.
אני חושב שאילו הוא היה יודע כמה הוא טוב
בדברים שלא היה לו חשוב להיות טוב בהם...
אני לא חושב שהוא היה עושה את...
והלוואי שהייתי אומר לו.
הלוואי שהייתי אומר לו יותר.
כעסתי עליו כל כך.
כי הוא תמיד הלך לעבודה
ובילה עם חברים וכדומה,
ואז הוא מת.
והבנתי שלעולם לא אניח לאיש לחלוף לידי
מבלי להבין שייתכן שהוא מתייסר בפנים.
כי החיים קשים.
ממש קשים.
תודה, טד.
אני לא יודע אם זה בלתי חוקי או משהו,
אבל אני יכול לקבל חיבוק?
בטח.
זה בסדר.
תגבי ממני כסף על המפגש הזה?
כמובן.
בסדר. -על ביקור הבית.
אני מעריך את היושרה שלך.
על לא דבר.
אני מצטערת, רבקה, אבל...
אני לא חזקה כמוך.
פחדתי מדי לעזוב אותו לתמיד.
את חושבת שלא פחדתי לעזוב את רופרט?
חשתי מבועתת.
ובצדק, כי תשמעי, להיות לבד
זה נורא ואיום.
אבל זה היה הכרחי.
כי זה התחיל להיות נפלא למדי.
אני שמחה לשמוע.
חוץ מזה, רופרט היה חרא מתחסד.
אז למה את תמיד נחמדה אליו כל כך?
כי יקירתי, הדרך הטובה ביותר להתמודד עם אנשים כאלה
היא לוודא שהם יודעים שהם לא מזיזים לך.
בכל מקרה, בסופו של דבר,
מה חשוב יותר, לאהוב או להיות צודקת?
הייתי גאה בך כשעזבת אותו.
ידעת שאת ראויה לטוב יותר.
אני נושאת מטען כבד,
אבל כשאני אוהבת משהו, אני אוהבת אותו לנצח.
ואהבתי את אבא שלך.
אפילו שהוא התייחס אלייך כך?
כן.
הוא לא היה מושלם. לא הייתי צריכה שיהיה כזה.
הוא תמיד חזר.
האמת שאני שמחה לשמוע שאת שונאת אותי.
כל השנים האלה חשבתי שאת לא מרגישה דבר אליי.
אני מעדיפה את הכעס שלך על האדישות שלך.
הגיע הזמן.
ותודה שדיברתן בשקט.
בואי.
הבה נתפלל.
"אבינו...
שבשמים, יתקדש שמך."
חסד מופלא
כמה נעים הצליל הנישא...
"ה' רועי.
לא אחסר.
בנאות דשא ירביצני."
תודה.
כעת, לרוב אני צריך לבלף
ולספר כמה טוב הכרתי את המנוח.
אבל במקרה הזה, באמת הכרתי את פול היטב.
הוא בא לכנסייה בכל סוף שבוע,
ישב שם,
הקשיב לכל מילה ומילה
בשידור המשחק של ריצ'מונד שלו האזין בנייד שלו.
אבל מעולם לא הרגשתי את הצורך... -אימא של ישו.
לנזוף בפול.
זה היה סימן לתשוקה שלו... -אלוהים.
לספורט האהוב עליו
ולמחויבות שלו לקבוצה שלו.
אותה התשוקה ואותה המחויבות
שהוא הפגין גם כבעל וכאב
כלפי משפחתו.
וכעת נשמע הספד מפיה של בתו של פול, רבקה.
ביי-ביי.
אני לא ממש יודעת מה לומר.
אבא שלי...
היה...
אנחנו לא זרים לאהבה.
אתם מכירים את החוקים...
וכך גם אני
אני חושב על מחויבות מלאה
לא תקבלי את זה מאף בחור אחר
אני...
רק רוצה לומר לך איך אני מרגיש
לנסות לגרום לך להבין
לעולם לא אוותר עלייך
לעולם לא אאכזב אותך
לעולם לא אברח
ואנטוש אותך
לעולם לא אגרום לך לבכות
לעולם לא אומר...
לעולם לא אומר שלום
לעולם לא אספר שקר ואפגע בך
לעולם לא אוותר עלייך
לעולם לא אאכזב אותך
לעולם לא אברח ואנטוש אותך
לעולם לא אגרום לך לבכות
לעולם לא אומר שלום
לעולם לא אספר שקר ואפגע בך
לעולם לא, לעולם לא
אוותר עליך
לעולם לא, לעולם לא
אוותר עליך
תודה.
רופרט, תודה רבה שבאת.
אבא היה שמח שבאת.
אתה רוצה לקפוץ לבית אח"כ, רופי?
אנחנו מזמינים כמה אנשים,
ואני יודעת שרבקה תשנא אותי אם לא אזמין אותך.
תודה, לשתיכן...
ובכן... חוששני שאנחנו צריכים ללכת.
זאת שעת השינה.
שלך או של התינוקת? בום!
כן, של האימא והתינוקת, למען האמת.
כן, היא לא תירדם בעריסה אם לא אישן איתה.
לא? -כמה מתוק.
תשמרו על עצמכן.
רבקה, רציתי לומר.
שכנעתי את בקס לוותר על המניות שלה בריצ'מונד.
אין זמן לכדורגל בימים אלה.
אז נשמח להעביר אותן אלייך.
כמו מתנת לוויה?
אני חושבת שזה מתחשב מאוד מצדך, רופי.
כן, כן. תודה רבה, רופרט.
כן, את צודקת. -כן.
אני חושבת שאני צריכה להיפרד מסם.
מה? -למה?
זה לא בגלל הגיל, נכון? -לא. אני...
אני אפילו לא בטוחה שאני...
רגע, את מודאגת בגלל התקשורת? -אולי.
אני יודעת.
הזין גדול מדי.
מכאיב לנרתיק הקטן שלך.
כן, זאת הבעיה.
תוודא שיש אוויר.
אפרופו.
היי. -היי.
אני ובילי בדיוק בדרכנו לכאן...
בסדר. -כדי לדבר על 1966.
מה שלומך?
הנה הוא.
טוב, תאחלי לי הצלחה.
זה קטן עלייך.
יהיה בסדר.
אבל תהיי עדינה, טוב?
אלוהים, הוא מחייך. אני שונאת לראות אותו ככה.
רבקה, תודה רבה. אני יכול להרגיש את האצבעות שוב.
אני שמח כל כך שיש לנו אותה מידה.
יופי. גם אני.
הן שלך.
נדיבות לבך אינה יודעת גבולות.
היי, ג'יימי. אתה רוצה משקה?
אני לא יודע איפה להתחיל. אני קצת...
מבולבל.
אתה רוצה להתחיל עם בירה?
לא, תודה. תקשיבי, קילי.
אני יודע שאת עם רוי ושאת מאושרת,
אבל היום הזה גרם לי להבין שאשנא את עצמי אם לא אומר...
לא חזרתי לריצ'מונד רק כדי לברוח מאבא שלי.
חזרתי גם בגללך.
אני חושב שאני סוף סוף הופך לגרסה הכי טובה של עצמי,
לגבר שתמיד ידעת שאני יכול להיות.
ואני יודע שזה מעשה מטורף ומחורבן, אבל...
אני אוהב אותך, קילי.
מצטער.
אוי.
תקשיבי, התנהגתי כמו שמוק היום, בבדיחות המטופשות.
פשוט מוות גורם לי אי-נוחות,
כי כשסבא שלי מת
התפללתי מדי לילה בלילה במשך שנה תמימה
שאוכל לדבר איתו רק פעם אחת או לראות אותו עוד פעם אחת,
כאילו הוא אובי-ואן קנובי או משהו.
ולא קרה דבר.
אבל זה גרם לי להבין
שחיים רק פעם אחת...
ואני לא רוצה לבזבז אף שנייה.
אני אוהב אותך, קילי.
אני מצטער.
מצטער.
רציתי לעשות את זה כל היום, אבל לא הייתה לי הזדמנות.
סם.
אתה טוב לב ואוהב,
ו... חכם.
אבל... -אוי, לא.
אני שונא אבל (גם ישבן) גדול, ואני לא יכול לשקר.
יש רק נושא אחד ש...
יש דבר אחד שאני לא יכולה להתעלם ממנו.
מה?
אתה נפלא.
למה זה דבר רע?
כי אתה עלול לפגוע בי.
אבל גם את יכולה לפגוע בי.
זה לא מפחיד אותך?
לא.
זה מפחיד אותך? -כן.
ואני חושבת שאני צריכה להבין למה.
לבדי.
אני מבין.
קחי כמה זמן שאת צריכה.
זה בסדר.
תודה.
אבל רבקה, עליי להזהיר אותך לגבי משהו.
כן?
אני רק אהיה יותר ויותר נפלא.
אני יודעת.
האוכל היה מדהים. תודה רבה. -תודה שבאת, טיירי.
כן.
ביי, אייזק. -תודה, אייזק.
גבירותיי.
צר לי על אובדנכן, גבירותיי.
אין צורך, טד.
לא הרגת אותו, נכון?
אימא.
אני מצטער שאיחרתי היום. מה דעתך על זה?
כן, הכול בסדר?
הכול? ממש לא. לא.
אבל אני? כן, אני בסדר.
בסדר. -כן.
והיי, אני יודע שיצא לי לפגוש את מר וולטון רק פעם אחת,
אבל העובדה שבחור בגילו הצליח לחקות כל צעד וצעד
מסצנת הריקוד של דונלד או'קונור ב"שיר אשיר בגשם",
זה נתן לי הרבה תקווה לגיל הזקנה.
פול אהב שני דברים:
תשומת לב ולהצחיק אותה.
שכחתי את זה. תודה, טד.
לילה טוב.
שנלך?
פלורנס אוהבת ציפורים פצועות, הלוא כן?
בוא נלך משם.
כן, בהחלט.
הן נהדרות, אחי.
את וסם לוקחים פסק זמן?
איך ידעת?
אני אימא שלך. אני יודעת הכול.
חוץ מזה, ראיתי אותו יוצא מהארון ונראה עצוב.
הבנתי.
משקה, בבקשה.
בואי.
תראי. את נראית כמו בן כאן.
טוב, עשית לי תספורת.
כן, תמיד רציתי בן.
מה עוד יש לנו שם? -תראי כמה ארוך השיער שלי היה.
- קיץ 79' -
סרטים ביתיים. -הקלטתי עליהם.
אני מקווה מאוד שלא.
תראי את עצמות הלחיים שלך שם. אלוהים.
למה אני יושבת בתוך קערה?
לא, הפכת את זה לבריכה שלנו.
כל ילדי השכנים שהיו להם בריכות
באו במיוחד כדי לשחות בקערה שלך.
זאת קערה טובה. -אכן.
את עדיין הילדה הקטנה שלי. -הו, אימא.
את הילדה הקטנה שלי.
אני חושבת שהיית דלוקה קצת על ריק אסטלי, אימא.
אולי, אבל זה לא הוא, נכון?
כן, ודאי שזה הוא.
לא, חשבתי שהוא שחור.
זה ריק אסטלי?
כן.
תרגום: גיא רקוביצקי