Paskutinįkart tiek ilgai gulėjau lovoje, kai buvau pasitempęs pakinklinę sausgyslę.
Ar…
turėtume paviešinti savo santykius?
Man patinka slaptumas.
Slapstymasis darbe.
Gėdinga ir smagu, ar ne?
Ne. Kelia daug streso.
Aš pražilsiu.
Nemačiau nė vieno žilo plauko.
Ne ant galvos.
Ir ne ten. Pažastyje. Matai?
Nebėra.
Žinai, jei prisipažintume kitiems,
galėčiau tai daryti…
viešai.
Nesiliausi apie tai kalbėjęs, ar ne?
Tikrai ne.
Mums šis savaitgalis laisvas.
Ir man.
- Kur važiuosim? - Gal į Graikiją?
O Dieve, mama!
Dabar aišku, kur dingo atsarginiai raktai.
Semai, pameni mano mamą?
Malonu oficialiai susipažinti, Debora.
Atsiprašau, kad stoviu prieš jus vienomis trumpikėmis.
Labai trumpomis trumpikėmis.
Kurios, kaip ir nevykęs tekstas,
nepalieka vietos vaizduotei.
Labai atsiprašau.
Gerai, mandagiais žodžiais persimetėme.
Sakyk, mama.
Ką tėtis šįkart iškrėtė?
Jis mirė.
Kaip manai, kur dabar jos tėvas?
Laidojimo namų sekcijoje.
Ne. Kalbu apie sielą.
Laidojimo namų sekcijoje.
Kai buvau mažas, tikėjau,
kad jei būsi geras, pateksi į rojų.
Jei blogas - į pragarą.
Bet vien gerų ir blogų žmonių nebūna. Kur jis bebūtų, tikiuosi, yra laimingas.
Aš įsivaizduoju, kad rojuje gyvena gyvūnai,
o žmonės yra jų gyvūnėliai.
Norėčiau gyventi amžinybėje, susirangęs priešais židinį
prie Sindės Kloford kojų.
Taip.
Norėčiau persikūnyti į tigrą…
ir sudraskyt visus, kurie negražiai su manim elgėsi.
Žinot, jei pasvertumėt žmogaus kūną iškart po mirties,
jis būtų 21,3 gramais lengvesnis,
sakoma, kad tiek sveria žmogaus siela.
Tas, kas taip paskaičiavo,
pirma kažką turėjo pasverti, po to nužudyti ir vėl pasverti.
Jei gimei, tai ir mirsi. Taškas.
Labos nakties.
- Jam turbūt mėnesinės. - Jo, jo, jo.
Į laidotuves eisime kaip komanda.
Su kaklaraiščiais, marškiniais…
- ir jokių kedų. - Ką?
Gerai.
O jei mano kedai - gražuoliai „Yeezys“?
- Teisingai. - Kokios spalvos?
Ryškiai raudoni.
Tiek to, ateisiu su išeiginiais batais.
Iš kur gauti išeiginius batus?
Neturiu laiko stovėti eilėje nuo vidurnakčio
iki ryto, kad nusipirkčiau naujus batus.
Prie tokių batų eilių nebūna, žmogau.
Jų niekam nereikia.
O Dieve! Sumauta daina!
Mama, išjunk!
Palauk, saulele.
Palauk. Negirdžiu tavęs.
Aišku, kad negirdi, bliamba.
- Ko nors norėjai? - Kodėl leidi tą dainą?
Atleisk. Man patinka, kai ryte ji skamba visuose kambariuose.
Ji man suteikia džiaugsmo.
Šiandien ne ta diena, kai reikėtų džiaugtis.
Reikia džiaugtis kiekviena diena, Rebeka.
Gal nori apie tai pasikalbėti?
Ne… aš džiaugiuosi.
Nenoriu apie nieką kalbėtis.
Anksčiau ta daina tau patikdavo.
Taip, anksčiau ji patiko visam pasauliui.
Po to ji įgriso iki gyvo kaulo, ir dabar jos niekas nebesiklauso.
Na, aš - ne tokia.
Jei įsimyliu, tai visam gyvenimui.
Žinai, gali pertvarkyti šį kambarį taip, kaip nori.
Nelaikyk jo man.
Ne, jis man primena tuos laikus, kai buvome labai artimos.
Paliksiu jį tokį, koks yra.
Jau žinau, kokia bus kita daina.
Ne!
Labas rytas, Smirdale.
Ką čia išdarinėji, po galais?
Tik norėjau įsitikint, ar nepraradau įgūdžių.
Tos Treisės Anderson mankštos nenuėjo veltui.
Nora, paskubėk!
Geriau lėčiau, bet atsargiai.
Kai buvau tavo amžiaus, užsikabarodavau per kelias sekundes.
Tikra tiesa.
Ir dar išgėrusi, beje.
Florens, mieloji, šimtas metų.
- Debora. - Ačiū, kad atvažiavot.
Mes su Nora padėsim jums, kuo galėsim.
Teisingai, Nora?
- Nora! - Dieve mano.
Viskas gerai.
Laidotuvės - keistas dalykas, ar ne?
Taip.
Kaip ir šventė,
tik liūdniems žmonėms.
Kai visi žino, kad reikia ateiti ir būti liūdnam.
Ir nors tau neliūdna,
turi eiti ir būti liūdnas.
Keista.
Bjaurus dalykas tos laidotuvės.
Rojau, po mirties norėtum būt palaidotas ar kremuotas?
Pavyzdžiui, jei tave šiandien partrenktų autobusas, ką man daryti?
Pasivyk autobuso vairuotoją ir nubausk jį už tai, ką man padarė.
Atkeršyk už mane, Kyle.
Atkeršyk už mane!
Tos laidotuvės sujaukė tau protą, ar ne?
Radau kompaniją,
kuri laidoja žmones biologiškai skaidžiuose karstuose.
Suiręs žmogaus kūnas
patręšia vaismedžio sėklas.
Aš taip noriu būt palaidota.
Tada tu ir visi, kurie mane myli,
galėsit valgyti vaisius nuo mano medžio.
Visiška nesąmonė, bliamba.
Ir tai sako tas, kuris nori, kad sugadinčiau autobuso vairuotojo gyvenimą
už tai, kad suvažinėjo tave, bandydamas išvengti vaiko gatvėje.
Apie vaiką nepagalvojau, bliamba.
Man tiesiog patinka mintis, kad mano mirtis gali būt naudinga žmonėms.
Kalbi apie vaisius, kuriuos tręšia tavo pūvantis kūnas?
Aš jų nevalgyčiau.
O kebabą su plauku viduje tai valgai?
Jei žinau, kieno tas plaukas.
Nieko čia baisaus. Jis - neblogas vyrukas.
- Pyksti ant manęs? - Tai aišku.
O dabar eikim į laidotuves ir būkim liūdni.
Dabar tai tikrai nuliūdau.
TEDAI, AČIŪ UŽ VISKĄ, KĄ DĖL MANĘS PADAREI. NEITANAS
Šūdas.
Užjaučiame dėl netekties.
Dieve mano. Ačiū, kad atėjote.
- Kitaip negalėjome. - Tėtis abu jus mylėjo.
Kas jie tokie?
Neturiu supratimo.
Debora, mieloji.
Rupertai.
Nuoširdžiausia užuojauta.
Nemaniau, kad ateisi.
Rebeka, Polas buvo mano šeima.
Tavęs čia niekas nekvietė.
Malonu tave matyti, Rupi.
Susipažinkite su Dajana.
Kokia putlutė.
Sveikinu, mama. Savo komplimentu pravirkdei kūdikį.
Eikš pas mane.
Et voilà, stebuklingas prisilietimas.
Čia joks stebuklas.
Aš suvalgiau žalią placentą, ir ji tą žino.
Taip, namie nebeturiu nė vieno televizoriaus.
Sėdžiu ir visą dieną žiūriu į jas.
Kaip miela.
Atsiprašysiu.
- Užuojauta. - Ačiū, Lesli.
Užjaučiu, p. Velton.
Užuojauta.
- Kiek jų atvažiavo? - Visi.
Ir nė vieno su kedais.
Matai, kaip jie tave gerbia?
- Spaudžia kojas, negaliu. - Tuojau atsisėsim, žmogau.
Giliai kvėpuok, žmogau.
- Rebeka. - Semai.
Kolinai, Aizekai, Neitanai.
Visi. Labai ačiū, kad atėjote.
Užjaučiu dėl netekties.
Taip, užjaučiu dėl netekties.
Taip…
Tėvas yra mūsų gyvenimo dviračio…
Atsiprašau… Tiesiog nenorėjau kartotis, bet…
Užjaučiu dėl netekties.
Sase.
Nusenęs šiknius.
Liaukis, Sase. Kas buvo, tas žuvo.
Dabar turiu dukrą. Aš pasikeičiau.
Žinoma.
Dukra išdildo
visus šūdinus dalykus, kuriuos per savo gyvenimą esi pridaręs moterims.
Geras.
Rupertai, kiekvieną mielą dieną linkiu tau mirties.
Laukiu nesulaukiu.
Į tavo laidotuves ateisiu apsirengusi raudonai.
Trims žmonėms, kurie ateis atsisveikinti, būsiu kaip laimės žiburys.
Malonu, kaip visada, Sase.
Eik tu šikt ir mirk, Rupertai.
TRENERIS LASAS
Labas rytas, Tedai.
Supratau.
Tedai, viskas… Tedai, viskas gerai.
Kvėpuok.
Susitelk į 4-7-8 kvėpavimo metodą.
Tu gali. Nagi. Kvėpuok.
Važiuoju.
Nemiela mergytė.
Dėl manęs nebūtina tai sakyti.
Ne šiaip sakau. Aš - rimtai.
Labai negraži. Man nepatinka.
- Aš tave myliu. - Ir aš tave.
- Jei kas, visada gali kreiptis. - Žinau.
Visada būsiu tavo pusėje.
- Džouns! - Sase! Dieve mano!
Sveikutė!
Aš prie to pripratęs.
Užuojauta dėl netekties.
- Puikiai atrodai! - Smagu tave matyt. Ačiū.
Viskas gerai. Eikite sau.
Dieve.
Kaip suprantu, turime būti liūdnos.
Taip.
Laidotuvės - keistas dalykas.
Ką tik sakiau lygiai tą patį.
- Po mirties irgi norėtum būti medžiu? - Žinoma.
Arba kvailu šuneliu.
Ir taip, ir taip gerai.
O kur Tedas?
- Sasė ir Tedas - kavalierius ir pana. - O Dieve.
- Virė košę su smala. - Liaukis, maža bjaurybe.
Atsiprašau. Negražiai kalbu su gražia moterim.
Ačiū, Sase.
Beje, tavo žiniai,
manau, kad Rebeka su kažkuo slapta susitikinėja.
- Ką? - Jau kelias savaites.
Kaip manai, šiandien tinkama diena
išpešti iš jos prisipažinimą?
Pabandykim ir sužinosim.
- Kyle. - Džeimi.
Nieko sau, gražus kostiumas.
Kokie visi gražūs. Tik pažvelkit.
Palauk. Eikš.
Ar tai… kostiumas, kurį tau Tedas nupirko?
- Šitas? - Taip.
Nepamenu…
Taip.
Taip, tai… Taip.
- Jis tau labai tinka. - Ačiū.
Tau drabužius perka kitas žmogus kaip kokiam mažam vaikui?
Eina šikt.
Na, ne. Jis man neperka drabužių.
Dažniausiai juos dovanoja mama. Jei ką.
Eime.
Čia obuolys, bliamba?
Taip.
Nusiskyniau nuo medžio kieme.
Skonis kaip numirėlio.
Nejuokinga, Rojau.
Gal ir ne, bet labai skanu.
Neliūdėk, Kyle. Čia - laidotuvės.
Nekenčiu tų išeiginių batų, Džeimi.
Suprantu tave, muchacho.
Žinok, jie siuvami ne tokiems žmonėms, kaip mes.
Jie siuvami avinams.
Jie siuvami žiobarams.
Jie siuvami mulkiams.
Grįžęs namo sudeginsiu tuos batus, tegul jie dega pragare.
Jėzau, Dani.
Jesús neturi nieko bendro su tais prakeiktais batais.
Kaip jauties, Tedai?
Dabar jau geriau.
Ne visai gerai, bet geriau.
Puiku.
Nes jei kas nors jaučiasi ne visai gerai,
aš galiu padėti.
Taip.
Galiu prisėsti?
Taip, žinoma.
Išgersi ko nors? Gal arbatos?
Ne, ačiū. Nekenčiu arbatos.
Jos skonis kaip šlapio popieriaus.
Aš tau viską išklosiu.
Nesu buvęs tikruose…
anglikonų maldos namuose ir…
todėl ilgiuosi tavęs… Norėčiau, kad būtum šalia.
Ir aš. Man labai patinka laidotuvės.
Atidengtas karstas?
Labai tikiuosi. Man patinka į juos žiūrėti.
Ir man.
Žinai, ką?
- Negali būti. - Ir dar kaip gali!
Kas yra? Aš rimtai.
Kai buvau maža, man labai patiko eiti išpažinties.
Jausdavausi išlaisvinta.
Išsakydavau pačias nešvankiausias savo mintis.
O Dieve. Kartą kunigėlis vienu metu ir susigėdo, ir apsivėmė.
Taip.
Man liepė pasakyti, kad tyliau kalbėtumėt.
Žiūrėkit, ką turiu.
- Geras. - Šaunuolė.
Pavogiau iš berniuko su balta mantija.
Ne, Sase.
Taigi, Smirdale.
- Su kuo tu slapta dulkiniesi? - Ką?
Tik nereikia apsimesti, kad taip nėra, gerai?
Nesuprantu, apie ką jūs.
Po pasimatymo gavau nesąmoningą žinutę,
jau dvi savaitės, kaip nesimatom su tavim po darbo,
ir net šiandien, per savo tėvo laidotuves,
tu spinduliuoji kaip jauniklė po audringos meilės nakties.
Dieve.
Šūdas.
- Ar aš nesakiau? - O Dieve! Buvai teisi!
Man liepė pasakyti, kad tyliau kalbėtumėt.
Pastorius rimtai įpyko.
Viskas gerai?
Taip, žinoma.
Tik bandom išsiaiškinti, su kuo Rebeka dulkinasi.
Aš žinau.
Jis - labai neblogas.
Mama.
Nagi… Pala.
Gerai. Klausimai-atsakymai.
- Gerai! - Vaje… Kaip įdomu.
Ar jis aukštas?
Taip.
- Gal Semas? - Iš kur sužinojai, bliamba?
- O Dieve! Atspėjau, bliamba! - Ne!
Minutėlei atsiprašysiu.
Ką?
- Atspėjau! - O Dieve!
Gana!
O Die…
Paprašysiu pasilikti tik šeimos narius.
Išdykėlė.
Tikra išdykėlė.
Nepyk.
Kietašiknė bosė.
Atleiskite, Tėve.
Atsiprašau dėl netinkamo elgesio.
Tedai, nieko keisto, kad tave ištiko panikos priepuolis.
Gali būti, kad laidotuvės
sukėlė tau prisiminimus apie tavo tėvo laidotuves.
Nea.
Aš nebuvau tėčio laidotuvėse.
Aišku, kodėl?
Todėl, kad jis pasidavė.
Jis išdavė savo šeimą.
Jis išdavė save.
Todėl aš jo nekenčiau.
Manau, ir dabar nekenčiu.
Ir aš taip manau, Tedai.
Tai - normalu.
Tai, ką padarė tavo tėvas,
sunku pateisinti ir suprasti bet kam,
visų pirma - jo paaugliui sūnui.
Sutinki?
Taip, sutinku.
Gerai.
Gal papasakok, kaip viskas buvo?
Jau apgalvojai atsisveikinimo kalbą?
Aš nesakysiu atsisveikinimo kalbos.
Rebeka.
Bus negražu, jie nieko nepasakysi per savo tėvo laidotuves.
Man tas pats.
Nieko gražaus apie jį negaliu pasakyti.
Kokia musė tau įkando?
Jis buvo geras tėvas, nuostabus vyras.
Tikrai?
Kodėl tu ant jo taip pyksti?
Nenoriu apie tai kalbėti. Tik ne šiandien.
Nebūk mažas vaikas.
Gerai. Tikrai nori žinoti?
Nusibodo man tos paslaptys.
Tėtis tave apgaudinėjo, ir aš tai mačiau.
Kai tu buvai išvykus,
o aš turėjau miegoti pas Sasę.
Net datą gerai prisimenu. Tai buvo 13-a diena, penktadienis, 199…
…pirmais, rugsėjo mėnesį.
Gerai prisimenu datą, nes mes su mokyklos draugais
ruošėmės pažiūrėti visas siaubo filmo apie Džeisoną serijas.
Grįžau iš mokyklos, kaip visada,
nuėjau į savo kambarį…
…nudžiauti butelį vyno iš jūsų baro,
ir kai atidarėm duris,
aš išgirdau…
Pokšt!
Nuėjome pažiūrėti.
Atidariau duris ir…
ten buvo jis.
Visu gražumu užvirtęs ant p. Reinolds, kuri aimanuodama kartojo jo vardą.
Sasė neištarė nė žodžio
turbūt pirmą kartą savo gyvenime, o aš…
Rėkiau, netekau žado. Verkiau.
Jis pribėgo prie manęs, užsimetęs chalatą,
bandė mane nuraminti, bet aš…
Užbėgau į viršų, paskambinau į Pagalbos tarnybą.
Pasiėmiau iš šaldytuvo alaus.
Išgėriau.
Tada paskambinau mamai į darbą ir pasakiau, kad pareitų namo.
Kai kitą dieną grįžau namo,
jis tylėjo, lyg niekur nieko.
Todėl aš ant jo pykstu, aišku?
Todėl visąlaik jo nekenčiau.
Ir dabar nekenčiu.
Žinau.
Negali žinot, kaip jaučiuosi.
Žinau, kad jis mane apgaudinėjo.
Viską žinau.
Žinojai ir nieko nedarei?
Žinojau. Aš viską žinau.
Tada ir tavęs nekenčiu.
Nekenčiu, kad leidai jam taip su savim elgtis.
Apgailestauju dėl to, kas tau nutiko, Tedai.
Ir aš.
Ir suprantu, kodėl ant jo pyksti.
Jis daug ką iš tavęs atėmė.
Ir iš mano mamos.
Taip, ir iš tavo mamos.
Noriu tavęs paklausti.
Koks jis buvo?
Žinai, jis buvo geras žmogus.
Nepatikėsi, tikras plepys.
Kartais norėdavau, kad jis mažiau kalbėtų, o daugiau klausytųsi.
Ką gero apie jį prisimeni?
Kodėl klausi?
Pasakei, kodėl jo nekenti.
Dabar norėčiau išgirsti, ką gero apie jį prisimeni.
Kai buvau šeštoje ar septintoje klasėje, mums uždavė per mėnesį perskaityti
knygą „Džonis Tremeinas“.
Baigiantis mėnesiui, nebuvau perskaitęs nė puslapio.
Po kelių dienų
turėjo būti testas.
Prieš pat testą ėmiau labai jaudintis
ir negalėjau užmigti,
tėtis mane subarė.
Aš apsiverkiau.
Jis puolė mane raminti ir klausinėti, kas nutiko.
Aš jam viską pasakiau.
O jis ir sako: „Klausyk, nesijaudink, gerai?
Eik į savo kambarį, padėk galvą ant pagalvės
ir galvok apie ką nors gero.“
Taip ir padariau.
Kitą rytą jis man tarė:
„Nevažiuok dviračiu į mokyklą, aš tave nuvešiu.“
Sakau: „Gerai.“
Važiuojant į mokyklą, jis man papasakojo visą knygą,
tarsi pasaką prieš miegą.
Jis visą naktį nesumerkė akių
ir perskaitė tą sumautą knygą,
nes nenorėjo, kad jo berniukas jaudintųsi dėl kažkokio kvailo testo.
Už testą gavau dešimtuką.
Jis buvo geras tėtis.
Tik pats turbūt nežinojo.
Jei būtų žinojęs, koks jis geras
paprastuose dalykuose, jis…
Galbūt nebūtų padaręs to, ką…
Gaila, kad jam nepasakiau.
Kad negalėjau jam pasakyti.
Aš labai pykau ant jo.
Jis labai daug dirbo,
bendraudavo su draugais ir panašiai,
ir staiga jo neliko.
Tada ir supratau, kaip svarbu rūpintis tais,
kurie kenčia nuo vidinio skausmo.
Nes gyvenimas yra sunkus.
Labai sunkus.
Ačiū, Tedai.
Nežinau, ar turiu teisę prašyti,
bet galėtum mane apkabinti?
Žinoma.
Viskas gerai.
Man reikės mokėt už šią konsultaciją?
Žinoma.
- Gerai. - Už iškvietimą į namus.
Ačiū už sąžiningumą.
Nėra už ką.
Nepyk, Rebeka, bet…
Nesu tokia stipri, kaip tu.
Labai bijojau su juo išsiskirti.
Manai, aš nebijojau skirtis su Rupertu?
Siaubingai bijojau.
Ir ne veltui, nes, jei nori žinoti,
gyventi vienai yra baisu, bliamba.
Bet taip turėjo būti.
Nes dabar gyvenimas atrodo nuostabus.
Na, smagu girdėti.
Tuo labiau, kad Rupertas - veidmainiškas šiknius.
Tai kodėl visad maloniai su juo elgiesi?
Todėl, brangioji, kad geriausias bendravimo su tokiais žmonėmis būdas
yra parodyti jiems, kad esi nepažeidžiama.
Galų gale
kas yra svarbiau: mylėti ar būti teisiu?
Labai didžiavausi tavim, kai jį palikai.
Žinojai, kad esi verta geresnio gyvenimo.
Žinoma, man teko spręsti nemažai problemų,
bet kai ką nors įsimyliu, tai visam gyvenimui.
Aš mylėjau tavo tėvą.
Nors jis tave apgaudinėjo?
Taip.
Jis nebuvo tobulas. Ir nereikėjo, kad toks būtų.
Jis visad sugrįždavo pas mane.
Žinai, iš tiesų tai džiaugiuosi, kad nekenti manęs.
Visus tuos metus galvojau, kad nieko man nejauti.
Geriau, kad pyksti ant manęs, nei esi man abejinga.
Laikas.
Ačiū, kad netriukšmavote.
Ką gi, eime.
Pasimelskime.
Tėve mūsų…
…kuris esi danguje, teesie šventas Tavo vardas.
Aplankė žemę iš dangaus
Malonė nuostabi
„Viešpats yra mano ganytojas.
Man nieko netrūksta.
Žaliose pievose mane paguldo, prie ramių tvenkinių gano.“
Ačiū.
Dabar turėčiau pameluoti,
kad gerai pažinojau mirusįjį.
Bet Polo aš beveik nepažinojau.
Jis ateidavo į bažnyčią kiekvieną savaitgalį,
sėdėdavo štai ten
ir susikaupęs klausydavosi
reportažo apie „Ričmondo“ rungtynes per savo telefoną.
- Bet nemačiau tikslo… - …Dievo motina.
…jam dėl to priekaištauti.
- Tai buvo jo aistra… - O Dieve.
…jo mėgstamam sportui
ir atsidavimas savo komandai.
Tokia pat aistra ir atsidavimas,
kurių jis, vyras ir tėvas,
negailėjo savo šeimai.
Dabar kviečiu Rebeką pasakyti atsisveikinimo kalbą.
Tikrai nežinau, ką pasakyti.
Mano tėvas…
buvo…
Mums visiems reikia meilės.
Žinai taisykles…
Ir aš žinau
Atiduodu tau savo širdį
Niekas kitas tau to nepasiūlys
Aš…
Tik noriu pasakyt, ką jaučiu tau
Supraski mane
Niekad tavęs nepaliksiu
Niekad tavęs nenuvilsiu
Niekad nenusisuksiu nuo tavęs
Ir neapleisiu
Niekad nepravirkdysiu
Niekad neištarsiu tau…
Niekad neištarsiu tau „sudie“
Niekad nemeluosiu ir neįskaudinsiu
Niekad tavęs nepaliksiu
Niekad tavęs nenuvilsiu
Niekad nenusisuksiu ir neapleisiu
Niekad nepravirkdysiu
Niekad neištarsiu tau „sudie“
Niekad nemeluosiu ir neįskaudinsiu
Niekad niekada
Tavęs nepaliksiu
Niekad niekada
Tavęs nepaliksiu
Ačiū.
Ačiū, kad atėjai, Rupertai.
Tėtis džiaugtųsi, tave matydamas.
Gal užsuksi pas mus, Rupi?
Susėsim, pabendrausim,
žinau, kad Rebekai tikrai nepatiktų, jei tavęs nepakviesčiau.
Ačiū jums…
Na, deja, mums jau metas.
Metas miegučio.
Tau ar vaikeliui? Bum!
Mamai ir vaikeliui.
Taip, ji neužmiega savo lovelėje, jei neprigulu šalia.
- Tikrai? - Kaip miela.
Sėkmės.
Rebeka, pamiršau pasakyti.
Įkalbėjau Beksę atsisakyti „Ričmondo“ akcijų.
Na, dabar nebeturime laiko futbolui.
Tad mielai perleidžiame jas tau.
Dovana laidotuvėms?
Labai teisingai padarei, Rupi.
Taip. Labai ačiū, Rupertai.
- Taip, tu teisi. - Taip.
Manau, turiu nutraukti santykius su Semu.
- Ką? - Kodėl?
- Tik nesakyk, kad dėl metų skirtumo. - Ne, aš…
Nežinau, ar aš…
- Bijai žiniasklaidos dėmesio? - Turbūt.
Supratau.
Jo penis per didelis
tavo mažutei vaginai.
Taip ir yra.
…kad jose būtų oro.
Jei jau apie tai prakalbome.
- Sveikutė. - Labas.
Mudu su Biliu pasikalbėsim ten…
- Gerai. - …apie 1966 m.
Kaip sekas?
Štai ir jis.
Gerai, palinkėk man sėkmės.
Sėkmės.
Viskas bus gerai.
Nebūk pernelyg griežta, gerai?
Dieve mano, jis šypsosi. Tai varo mane iš proto.
Rebeka, muchísimas gracias. Vėl galiu pajudint pirštus.
Džiaugiuos, kad mūsų kojos vienodo dydžio.
Taip. Ir aš.
Gali jas pasilikti.
Tavo dosnumas - beribis.
Sveikas, Džeimi. Gal nori išgert?
Nežinau, nuo ko pradėti, jei atvirai. Truputį…
jaučiuos pasimetęs.
Gal pradėk nuo alaus?
Ne, ačiū. Klausyk, Kyle.
Žinau, kad gyveni su Rojum ir esi laiminga,
bet šiandien supratau, kad neatleisiu sau, jei nepasakysiu…
kad grįžau į „Ričmondą“ ne vien todėl, kad norėjau pabėgti nuo tėčio.
Grįžau ir dėl tavęs.
Jaučiu, kad dabar esu geresnis,
toks, kokiu tu norėjai mane matyti.
Suprantu, kad tai turbūt kvaila, bet…
Aš myliu tave, Kyle.
Atleisk man.
Klausyk, šiandien elgiausi kaip mažvaikis, laidžiau kvailus juokelius, bliamba.
Supranti, mirtis man sukelia nemalonius prisiminimus,
nes kai mirė mano senelis,
visus metus meldžiausi kiekvieną mielą vakarą,
kad nors kartelį su juo pasikalbėčiau ar pasimatyčiau,
lyg jis būtų koks Obi-Vanas Kenobis.
Bet nieko panašaus neįvyko, bliamba.
Užtat supratau,
kad gyvenimas - tik vienas,
ir nenoriu veltui švaistyti laiko.
Aš myliu tave, Kyle.
Atleisk man.
Atleisk.
Visą dieną troškau tai padaryti, bet neturėjau progos.
Semai,
esi labai geras, mielas
ir… išmintingas.
- Bet… - Ne.
Nekenčiu žodžio „bet“ ir nemoku meluoti.
Yra viena problema, kuri…
Yra vienas dalykas, kurio negaliu peržengti.
Koks?
Tu esi nuostabus.
Ar tai yra blogai?
Tu gali mane įskaudinti.
Bet tu irgi gali mane įskaudinti.
Ar tai tavęs negąsdina?
Ne.
- O tave gąsdina? - Taip.
Ir aš turiu suvokti, kodėl.
Pati.
Suprantu.
Lauksiu tiek, kiek reikės.
Viskas gerai.
Ačiū.
Bet, Rebeka, noriu tave įspėti.
Apie ką?
Kad tapsiu dar nuostabesnis.
Žinau.
- Buvo labai skanu. Ačiū. - Ačiū, kad atėjai, Tieri.
Taip.
- Viso, Aizekai. - Ačiū, Aizekai.
Ponios.
Užjaučiu dėl netekties, ponios.
Nereikia, Tedai.
Tu juk jo nenužudei, tiesa?
Mama.
Na, atsiprašau, kad pavėlavau. Taip geriau?
Taip, viskas gerai?
Viskas? Ne, po galais. Ne.
Bet man viskas gerai.
- Aišku. - Taip.
Mačiausi su ponu Veltonu tik tą vieną kartą,
bet tai, kad tokio amžiaus vyrukas galėjo sušokti
kaip Donaldas Okonoras garsiojoje scenoje iš filmo „Dainuojantys lietuje“,
suteikė man vilties, kad senatvė - ne gyvenimo pabaiga.
Polui patiko du dalykai:
dėmesys ir prajuokinti ją.
Buvau tai pamiršusi. Ačiū, Tedai.
Ką gi, labos nakties.
Eime?
Florens patinka sužeisti paukščiai, tiesa?
Į tą pusę.
Taip, patinka.
…jos puikios, žmogau.
Darai pertrauką santykiuose su Semu?
Kaip sužinojai?
Esu tavo mama. Aš viską žinau.
Be to, mačiau, koks liūdnas jis išsliūkino iš sandėliuko.
Ką gi.
Norėčiau išgerti.
Eime namo.
Žiūrėk. Čia tu panaši į berniuką.
Pati nukirpai man plaukus.
Taip, aš labai norėjau berniuko.
- Ką dar čia turim? - Žiūrėk, kokie buvo ilgi mano plaukai.
1979 M. VASARA
- Namų kinas. - Kažką įrašiau ant viršaus.
Labai tikiuosi, kad ne.
Na, ir skruostai. Dievulėliau.
Kodėl aš sėdžiu dubenyje?
Tu pavertei jį baseinu.
Visi kaimynų vaikai, kurie turėjo prie namo baseiną,
ateidavo pas mus, kad pasipliuškentų tavo baseine.
- Neblogas dubuo. - Tikrai.
- Mažute mano. - Mama.
Mano mažutė.
Manau, buvai įsimylėjusi Riką Estlį, mama.
Galbūt. Bet ten juk ne jis, tiesa?
Aišku, kad jis.
Maniau, kad jis - juodaodis.
Ten Rikas Estlis?
Taip.
Išvertė Laima Banionienė