Pēdējo reizi gultā tik ilgi gulēju tāpēc, ka biju sastiepis cīpslu.
Vai mums... vajadzētu par mums izstāstīt citiem?
Man patīk slepenība.
Darbā slapstīties.
Vai tas nav skandalozi un forši?
Nē. Tas ir stress.
Es sāku sirmot.
Neesmu tev redzējusi nevienu sirmu matu.
Ne jau uz galvas.
Lejā arī ne. Padusēs. Redzi?
Problēma atrisināta.
Zini, ja mēs cilvēkiem izstāstītu,
tad es tā varētu darīt...
publiski.
Tu neliksies mierā, ja?
Nē, nelikšos.
Nedēļas nogale mums ir brīva.
Tad es esmu ar mieru.
-Uz kurieni brauksim? -Varbūt uz Grieķiju?
Ak dievs, māt!
Lieliski. Tad re, kur palika rezerves atslēgas.
Sem, vai manu māti atceries?
Priecājos iepazīties oficiāli, Debora.
No sirds vēlos, kaut nebūtu ģērbies bokseršortos.
Pieguļošos.
Un, līdzīgi kā neveikla ekspozīcija, tie maz ko atstāj apslēptu.
Es ļoti atvainojos.
Tā, labi, pieklājības saruna ir izrunāta.
Nu, māt? Ko tad mans tēvs šoreiz sastrādājis?
Viņš ir nomiris.
Kā domā, kur viņas tēvs tagad ir?
Atvilktnē apbedīšanas birojā.
Nē! Es domāju, nu, garīgi.
Atvilktnē apbedīšanas birojā.
Ziniet, bērnībā es domāju tā: ja uzvedas labi, nonāk debesīs.
Ja slikti - ellē.
Tagad zinu, ka uzvedamies visādi. Lai kur viņš būtu, ceru, ka viņš ir laimīgs.
Man patīk iztēloties tādas debesis, kur galvenie ir dzīvnieki.
Cilvēki ir viņu mājdzīvnieki.
Es labprāt pavadītu mūžību pie kamīna, saritinājies pie Sindijas Nagfordes kājām.
Jā.
Es gribētu atdzimt par tīģeri...
un saplosīt visus, kas uz mani ne tā paskatījušies.
Ziniet, ja ķermeni nosver uzreiz pēc nāves,
tas ir par 21,3 gramiem vieglāks,
un daži saka, ka tik sver dvēsele.
Tas, kurš to atklājis,
noteikti kādu ir nosvēris, tad noslepkavojis un atkal nosvēris.
Cilvēks dzīvo, nomirst, un viss.
Arlabvakar.
-Viņam sākušās mēnešreizes. -Jā, jā, jā.
Eu, tātad uz bērēm iesim visi kā komanda.
Tas nozīmē, ka jābūt šlipsēm, krekliem...
-Un nedrīkst būt kedas. -Ko?
Labi.
Bet ja nu man ir, teiksim, solīdas Yeezys?
-Jā. -Kādā krāsā?
Koši sarkanas.
Labi, uzvilkšu uzvalka kurpes.
Kur uzvalka kurpes pērk?
Man nav laika no pusnakts stāvēt rindā, lai nopirktu jaunas kurpes.
Pēc tādām kurpēm rindā nav jāstāv, vecīt. Tādas neviens negrib pirkt.
Ak dievs, tā sūda dziesma!
Māt! Izslēdz!
Pagaidi, Desiņ.
Pagaidi. Es tevi nedzirdu.
Nu protams, ka nedzirdi.
-Ko tu gribēji? -Kāpēc tu spēlē to dziesmu?
Piedod. Man patīk, ka pēc pamošanās tā dzirdama katrā istabā.
Tad sajūtos laimīga.
Nu šodien tev nebūtu jājūtas laimīgai.
Laimīgam vajadzētu būt katru dienu.
Vai gribi par to parunāt?
Nē... Es esmu laimīga.
Man ne par ko nevajag runāt.
Zini, vecajai Rebekai šī dziesma patika.
Jā, nu agrāk tā dziesma patika visai pasaulei.
Tad atklausījāmies līdz nelabumam, un mums tā vairs nerūp.
Redz, es tā neesmu iekārtota.
Ja es ko mīlu, tad uz mūžu.
Zini, tu šo istabu vari iekārtot, kā vēlies.
Manis dēļ tev tā nav jāsaglabā.
Nē. Istaba man atgādina laiku, kad bijām tuvas.
Gribu, lai tā tāda paliek.
Nu zinu, kuru dziesmu gribu nākamo.
O nē!
Labrīt, Smirdule!
Kur tev, ellē, bija prāts?
Gribēju pārbaudīt, vai vēl to varu.
Tiem Treisijas Andersones treniņiem ir rezultāti!
Nora, ātrāk!
Es nesteidzos un daru prātīgi.
Es tavā vecumā to varēju izdarīt pāris sekundēs!
Taisnība.
Dzērumā, starp citu.
Florensa, mīļā, sen neredzētā!
-Debora. -Paldies, ka atnāci.
Mēs ar Noru te esam, lai jūs atbalstītu, labi?
Vai ne, Nora?
-Nora! -Ak dievs!
Man viss labi.
Bēres ir dīvainas, ne?
Jā.
Tā kā ballīte,
tikai bēdīgiem cilvēkiem.
Nu, kur visi zina, ka ir jāiet un jābūt bēdīgiem.
Varbūt tu nemaz neesi bēdīgs, bet ir jāiet un jābūt bēdīgam.
Man tas liekas dīvaini.
Jā, bēres ir briesmīgas.
Roj, ja tu nomirsi, tu gribētu, lai tevi apbedī vai kremē?
Nu, ja tevi šodien notriec autobuss, ko man darīt?
Dzīties pakaļ autobusa šoferim, lai viņš dabū samaksāt par to, ko nodarījis.
Atriebt mani, Kīlij.
Atriebt mani!
Tās bēres tev ir sačakarējušas smadzenes, ne?
Es atradu uzņēmumu,
kas cilvēkus apglabā bioloģiski noārdāmā maisā.
Tāpēc, kad ķermenis sāk trūdēt,
tas apmēslo augļu koka sēklas.
Es gribu tā.
Jo tad tu un visi, kas mani mīlējuši,
varēs ēst augļus no mana koka.
Tas ir pilnīgs stulbums.
To saka cilvēks, kurš grib, lai sabojāju dzīvi autobusa šoferim tikai tāpēc,
ka viņš nogalinājis tevi, lai izvairītos no sadursmes ar bērnu.
Par nekādu sūda bērnu es nezināju.
Man patīk doma, ka mana nāve var kaut ko dot.
Augļus, kas izauguši no tava pūstošā līķa?
Es neēstu.
Kebabu, kurā esi atradis matu, tu gan ēd!
Ja zini, kā matu, tad viss ir kārtībā.
Tas nav nekas traks. Viņš ir jauks puisis.
-Tu taču pa īstam nedusmojies, ko? -Dusmojos gan!
Un tagad man jāiet uz bērēm un jāizliekas bēdīgai!
Nu tagad es esmu bēdīgs.
TED, PALDIES PAR VISU, KO ESI MANĀ LABĀ DARĪJIS - NEITANS
Velns!
Izsakām līdzjūtību.
Ak dievs, jūs tomēr atnācāt.
-Nu protams. -Tētis jūs vienmēr mīlēja.
Kas viņi ir?
Nav ne jausmas.
Mana mīļā Debora!
Rūpert!
Izsaku visdziļāko līdzjūtību.
Nedomāju, ka tu arī būsi.
Rebeka, Pols man bija tuvs rads.
Nē, tāpēc, ka nebiji ielūgts.
Prieks tevi redzēt, Rūpij.
Un iepazīstieties ar Diānu.
Kāds apaļš bērniņš!
Apsveicu, māt, tu bērnu nokaunināji par resnumu līdz asarām.
Nāc šurp.
Et voilà! Maģiskais pieskāriens.
Tur nav nekādas maģijas.
Es apēdu viņas placentu, un viņa to zina.
Jā, esmu no mājas izvācis visus televizorus.
Tagad visu dienu skatos uz viņām.
Cik jauki!
Atvainojiet.
-Izsaku līdzjūtību. -Paldies, Leslij.
Man ļoti žēl, mis Veltone.
Jūtu līdzi.
-Cik tad atbrauca? -Visi.
Un nevienam nav kājās kedu.
Lūk, cik jūs viņiem esat dārga.
-Man tā sāp kājas, vecīt! -Mēs tūlīt apsēdīsimies, čomiņ.
Dziļas ieelpas, vecīt.
-Rebeka. -Sem.
Un Kolin, un Aizek, un Neitan.
Visi! Liels paldies, ka atbraucāt.
Jūtu līdzi jūsu bēdās.
Jā. Jūtu līdzi jūsu bēdās.
Jā...
Tēvi ir kā mazie divriteņa ritentiņi pie...
Atvainojiet. Negribēju teikt to pašu, ko viņi, tāpēc...
Jūtu līdzi jūsu bēdās.
Nekauņa!
O! Sagrabējušais sūdabrālis!
Nu beidz, Nekauņa. Necilāsim vecas lietas, ko?
Man tagad ir meita. Esmu mainījies.
Ā, nuja.
Ja piedzimst meita,
uzreiz dzēšas sūdīgā izturēšanās pret sievietēm mūža garumā.
Forši!
Rūpert, es katru mīļu dienu domāju par tavu nāvi.
Nespēju vien sagaidīt.
Uz tavām bērēm es ieradīšos sarkanā tērpā.
Būšu īsts prieka stars visiem pārējiem trim pavadītājiem.
Vienmēr patīkami aprunāties.
Pisies prom un mirsti, Rūpert.
TRENERIS LASO
Labrīt, Ted.
Labi.
Ted, jums... Ted, jums viss ir labi.
Tikai elpojiet.
Domājiet par elpošanu 4-7-8.
Jūs varat, aiziet! Vienkārši elpojiet.
Es jau braucu.
Tas mazulis ir tizls.
Tev manis dēļ tā nav jāsaka.
Nē, es to domāju nopietni.
Tas bērns ir štruntīgs. Nevaru izturēt.
-Es tevi mīlu. -Es tevi arī.
-Atbalstīšu tevi it visā. -Zinu.
Es tevi nepametīšu.
-Džounsa! -Nekauņa! Ak dievs!
Čau!
Es jau esmu pieradis.
Izsaku līdzjūtību.
-Tu fantastiski izskaties! -Prieks redzēt. Paldies.
Viss kārtībā, ejiet vien.
Ak dievs!
Laikam mums jābūt bēdīgām.
Jā, jā.
Bēres ir tik dīvainas.
Es pirms brīža teicu tieši to pašu!
-Tu arī pēc nāves gribi būt koks? -Kāpēc ne?
Vai arī ļoti tizls suns.
Lieliska dzīve būtu abiem.
Jā.
Nu, kur Teds?
-Nekauņa un Teds sēž kokā. -Ak dievs!
-D-R-Ā-Ž-A-S. -Aizveries, troļļotāja!
Piedod. Skaistām sievietēm es runāju riebeklības.
Paldies!
Starp citu - pārsteigums -,
bet man liekas, ka Rebeka ar kādu slepus satiekas.
-Ko? -Jau vairākas nedēļas.
Tā, vai šodien būtu nepieklājīgi
viņu izprašņāt/uzbāzties ar jautājumiem, kurš tas ir?
Ja nepamēģināsim, neuzzināsim.
-Kīlij. -Džeimij.
Skaists uzvalks!
Jums visiem! Paskat tik!
Skat! Panāc.
Vai tas ir... Tas ir uzvalks, ko tev nopirka Teds?
-Kurš, šis? -Jā.
Nevaru atcerēties...
Jā. Jā, jā.
Jā, tas ir... Jā.
-Skaists, tiešām skaists. -Paldies.
Cits vīrietis tev pērk drēbes. Tas liek justies kā bērnam, vai ne?
Johaidī.
Nu nē. Visas drēbes viņš man nav pircis.
Lielākā daļa ir dāvana no mammas, ziniet.
Iesim.
Vai tas ir sūda ābols?
Jā.
Tepat noplūcu no ābeles.
Garšo pēc miroņiem.
Nav smieklīgi, Roj.
Nē, toties pārsteidzoši garšīgi.
Neņem tik nopietni, Kīlij. Mēs taču esam bērēs.
Man tik ļoti nepatīk uzvalka kurpes, Džeimij!
Saprotu, muchacho.
Atceries - tās nav domātas tādiem kā mums.
Tās domātas aitām.
Vientiešiem.
Idiotiem.
Mājās es tās sadedzināšu, un lai to piemiņa deg ellē.
Jēziņ, Danij!
Jesús nav vietas sarunā par tām nolādētajām kurpēm.
Kā jūs jūtaties, Ted?
Jau labāk, ziniet.
Lieliski ne, bet labāk.
Labi.
Kad kāds nejūtas lieliski, es varu ķerties pie sava darba.
Jā.
Drīkstu apsēsties?
Ārstam vajadzētu, jā.
Gribat ko dzeramu? Tēju vai vēl kaut ko?
Nē, paldies. Tēja man riebjas.
Garšo pēc slapja papīra maisiņa.
Es jums izstāstīšu visu.
Es laikam nekad neesmu bijis īstā...
anglikāņu lūgšanu namā, un...
Sāku pēc tevis ilgoties, un es gribētu, lai tu būtu šeit.
Es arī. Man ļoti patīk bēres.
Vai zārks ir vaļā?
Ak dievs, es ceru! Man patīk, ka var redzēt.
Man arī.
Vai zini?
Jā, jā, jā, jā.
-Tu nerunā nopietni! -Pilnīgi nopietni!
Kas ir? Tiešām.
Bērnībā man baznīcā patika tikai grēksūdze.
Tik atbrīvojoši!
Es nosēdos un atzinos visperversākajās lietās.
Ak dievs, vienreiz panācu, ka priesteris nosarkst un apvemjas vienlaicīgi!
Jā.
Man lūdza pateikt, lai runājat klusāk.
Bet vēl es atnesu šo.
-O, malacis. -O, forši!
Nozagu vienam puisītim baltā paltrakā.
Nē! Nekauņa!
Nu, Smirdule?
-Ar kuru tu pa kluso kniebies? -Ko?
Izlikšanos izlaidīsim, labi?
Par ko tu vispār runā?
Varbūt par to falšo īsziņu pēc randiņa,
par to, ka divas nedēļas tevi redzu tikai darbā,
un, kaut arī šodien ir tava tēva bēres,
tu staro kā meitene, kas ir kārtīgi paņemta priekšā.
Ak dievs!
Velns.
-Es zināju! Zināju! -Ak dievs! Tev bija taisnība!
Man lūdza pateikt, lai runājat klusāk.
Izskatījās, ka vikārs gribētu nolamāties. Vai viss kārtībā?
Jā, protams.
Mēģinām noskaidrot, ar ko Rebeka kniebjas.
O, es zinu.
Un ir labs.
Māt!
Beidz... Paga, paga.
Tā, spēlēsim "20 jautājumus".
-Jā! Jā. -Vai! Cik aizraujoši!
Vai viņš ir gara auguma?
Jā.
-Vai Sems? -Kā, ellē, tu zināji?
Ak dievs! Es zināju! -Nē!
Atvainojiet uz mirkli, lūdzu.
Ko?
-Es zināju! -Ak dievs!
Viss!
Ak mans...
Visas laukā, atskaitot tuvāko ģimeni, lūdzu!
Tu esi briesmīga.
Tu pati.
Piedod.
Bāba ar pautiem!
Atvainojiet, tēvs.
Piedodiet. Briesmīga uzvedība.
Ted, nav brīnums, ka jums uznāca panikas lēkme.
Ir iespējams, ka šīs bēres
atsauktu atmiņas par jūsu tēva bērēm.
Nē. Nē, nē.
Es uz tēva bērēm nebiju.
Tā, kāpēc ne?
Tāpēc, ka viņš padevās.
Ziniet, necīnījās ģimenes dēļ.
Necīnījās sevis dēļ.
Un es viņu par to ienīdu.
Šķiet, nīstu vēl aizvien.
Man arī tā liekas, Ted.
Un to drīkst darīt.
Jebkuram cilvēkam būtu grūti saprast to, kas notika ar jūsu tēvu,
kur nu vēl viņa pusaugu dēlam.
Vai piekrītat?
Jā, labi.
Nuja, labi.
Varbūt izstāstīsiet man, kas notika?
Vai zini, ko teiksi bēru runā?
Es negribu runāt.
Rebeka!
Būtu šausmīgi, ja tu sava tēva bērēs neko nepateiktu.
Man vienalga.
Es neko labu nevaru pateikt.
Kas tev lēcies?
Viņš bija labs tēvs, brīnišķīgs vīrs.
Vai tiešām?
Par ko tu tā dusmojies?
Es par to negribu runāt. Šodien ne.
Beidz uzvesties kā bērns.
Labi, tu tiešām gribi zināt?
Tāpēc, ka man ir apriebies glabāt noslēpumus.
Tētis tevi krāpa, un es to redzēju.
Tu biji aizbraukusi,
un man pa nakti bija jāpaliek pie Nekauņas.
Es pat datumu atceros - piektdiena, 13., 199...
...1. gada septembris.
Datumu atceros tāpēc, ka ar skolas draugiem
tovakar gribējām rīkot Džeisona filmu maratonu.
Tā nu es, ziniet, kā parasti, pārnācu no skolas
un aizgāju uz savu istabu...
...nočiept no jūsu bāra pudeli vīna.
Un, kad vērām vaļā durvis,
es dzirdēju...
Blaukš!
Tāpēc mēs gājām skatīties.
Es atvēru durvis, un...
tur nu viņš bija.
Visā savā godībā ar pakaļu gaisā, un Reinoldsas kundze kliedza viņa vārdu.
Un Nekauņa neko neteica.
Pirmo reizi mūžā, un es tikai...
Kliedzu un nevarēju paelpot. Raudāju.
Un viņš savā halātā man skrēja pakaļ,
lūdzās, lai apstājos, bet es...
Uzskrēju augšā, izsaucu ātros.
Piegāju pie ledusskapja, paķēru vienu viņa alu.
Izdzēru.
Tad piezvanīju mammai uz darbu un pateicu, ka viņai jābrauc mājās.
Un nākamajā dienā, kad pārrados,
viņš par to neko neteica.
Un tāpēc es esmu tik drausmīgi nikna, skaidrs?
Tāpēc vienmēr esmu viņu neieredzējusi.
Un neieredzu vēl aizvien.
Es zinu.
Nē, tu nezini, kā jūtos.
Nē, es zinu par viņa krāpšanu.
Visu.
Tu zināji un neko nedarīji?
Skaidrs, ka zināju. Es zinu visu.
Tad es neieredzu arī tevi.
Neieredzu, ka ļāvi pret sevi tā izturēties.
-Man žēl, ka jums tas bija jāpieredz, Ted. -Jā, man arī.
Un es saprotu, kāpēc jūs uz viņu dusmojaties.
Viņš jums daudz ko atņēma.
Un manai mammai arī.
Un arī jūsu mammai, jā.
Man gribētos zināt...
Kāds viņš bija?
Viņš bija labs cilvēks, ziniet.
Ticat vai ne, īsts pļāpa.
Droši vien būtu bijis labāk, ja reizēm viņš būtu vairāk klausījies.
Kas jums viņā patika?
Kāpēc prasāt?
Jūs izstāstījāt, kas jums viņā riebās.
Gribētu dzirdēt tādas atmiņas, kas jūs iepriecina.
Kad mācījos piektajā vai sestajā klasē, bija tāda grāmata Džonijs Tremeins,
un veselu mēnesi mums mājasdarbs bija lasīt šo grāmatu.
Mēneša beigās nebiju izlasījis ne rindiņas, ziniet.
Un mums bija kontroldarbs.
Liels. Nākamajā dienā.
Un iepriekšējā vakarā es biju šausmīgi satraucies un nevarēju aizmigt.
Un tētis mani sāk par to bārt.
Un es sāku raudāt.
Un viņš prasa: "Draudziņ, kas noticis?"
Un es viņam izstāstu.
Un viņš saka: "Klau, neuztraucies, labi?
Ej uz savu istabu, liec galvu uz spilvena un padomā par ko tādu, ko tu ļoti gaidi."
Un es tā arī darīju.
Nākamajā rītā viņš saka:
"Klau, tu nebrauksi uz skolu ar riteni. Es tevi aizvedīšu."
Un es saku: "Labi."
Un ceļā uz skolu viņš man izstāsta visu grāmatu,
it kā tā būtu vakara pasaciņa vai kas tāds.
Jo viņš visu nakti bija palicis nomodā - visu nakti -
un lasījis to draņķa grāmatu.
Jo viņš negribēja, lai viņa dēliņš uztrauktos par muļķīgu kontroldarbu.
Un es dabūju augstāko atzīmi.
Bum!
Viņš bija labs tētis.
Un diez vai pats to zināja.
Man liekas, būtu viņš zinājis, cik labi viņam padevās tas,
ko viņš pat necentās darīt labi, viņš...
Diez vai viņš būtu izdarījis to, ko...
Un kaut es viņam būtu to pateicis. Kaut būtu to teicis biežāk.
Es uz viņu biju tik dusmīgs!
Jo viņš visu laiku gāja uz darbu vai kaut kur ar draugiem un tamlīdzīgi,
un tad viņa vairs nebija.
Un tai brīdī es sapratu, ka nebūšu nevērīgs ne pret vienu
un centīšos saprast, vai viņam nesāp sirds, ziniet.
Jo dzīve ir grūta.
Ļoti grūta.
Paldies, Ted.
Nezinu, vai tas nav pret likumu vai kā, bet vai varat mani apskaut?
Protams.
Ir labi.
Jūs par šo seansu piestādīsiet rēķinu?
Protams.
-Labi. -Par mājas vizīti.
Paldies par jūsu godīgumu.
Lūdzu.
Piedod, Rebeka, bet...
es neesmu tik stipra kā tu.
Man bija bail no viņa aiziet.
Tu domā, ka man nebija bail aiziet no Rūperta?
Es biju pārbijusies.
Un pilnīgi pamatoti, jo, zini, būt vienai
ir vienkārši drausmīgi.
Bet tas bija nepieciešams.
Jo nu es tiešām sāku justies diezgan brīnišķīgi.
Nu, prieks to dzirdēt.
Turklāt Rūperts ir paštaisns ķēms.
Kāpēc tad esi pret viņu tik jauka?
Tāpēc, dārgā, ka tādiem cilvēkiem
nedrīkst rādīt, ka viņiem pār tevi ir vara.
Lūk, galu galā,
kas tad ir svarīgāk: būt mīlošai vai uzvarēt strīdā?
Kad no viņa aizgāji, es ar tevi tā lepojos!
Tu zināji, ka esi pelnījusi labāku.
Redz, man ir liela emocionālā bagāža,
bet, ja es ko mīlu, tad uz mūžu.
Un tavu tēvu es mīlēju.
-Kaut arī viņš tā pret tevi izturējās? -Jā.
Viņš nebija ideāls, bet to man nevajadzēja.
Viņš vienmēr atgriezās.
Zini, man ir prieks dzirdēt, ka tu mani neieredzi.
Visus šos gadus man likās, ka tev pret mani nav nekādu jūtu.
Tad labāk dusmas, nevis vienaldzība.
Jāiet.
Un paldies, ka runājat klusi.
Nu, ejam.
Lūgsim Dievu.
Tēvs mūsu...
...kas esi debesīs, svētīts lai top tavs vārds.
Man žēlastība
Dāvāta
"Tas Kungs ir mans gans,
man netrūks nenieka.
Viņš man liek ganīties zāļainās ganībās."
Paldies.
Redz, parasti man nāktos mānīties
un stāstīt, cik labi aizgājušo pazinu.
Bet Polu es patiešām pazinu ļoti labi.
Katrās brīvdienās viņš nāca uz baznīcu,
apsēdās tur
un uzmanīgi klausījās katru vārdiņu
no Richmond spēles translācijas savā telefonā.
-Taču man nekad negribējās... -...svētā Dievmāte.
...Polu par to norāt.
-Tas liecināja par viņa mīlestību... -Ak dievs.
...pret viņa mīļoto sporta veidu
un uzticību savai komandai.
Tādu pašu mīlestību un uzticību
viņš izrādīja gan kā vīrs, gan tēvs
savai ģimenei.
Un tagad noklausīsimies Pola meitas Rebekas runu.
Atā.
Es īsti nezinu, ko teikt.
Mans tēvs...
bija...
Mīlestība mums nav sveša.
Tu zini noteikumus...
Un es tāpat
Tādu uzticību, kādu piedāvāju es
No cita tu nedabūsi
Es...
Tikai gribu tev pateikt, ko jūtu
Lai mēģinātu tevi piespiest saprast
Es nekad no tevis neatteikšos
Nekad tev nelikšu vilties
Nekad nelaidīšu pa kreisi
Un tevi nepametīšu
Tev nekad manis dēļ nebūs jāraud
Un es nekad...
Un es nekad neatvadīšos
Nekad nemelošu un tevi nesāpināšu
Es nekad no tevis neatteikšos
Nekad tev nelikšu vilties
Nekad nelaidīšu pa kreisi Un tevi nepametīšu
Tev nekad manis dēļ nebūs jāraud
Un es nekad neatvadīšos
Nekad nemelošu un tevi nesāpināšu
Nekad, nekad
Neatteikšos
Nekad, nekad
Neatteikšos
Paldies.
Rūpert, liels paldies, ka atnāci.
Tētim tas būtu ļoti paticis.
Vai negribi atskriet līdz mums, Rūpij?
Mums būs pāris viesu,
un es zinu, ka Rebeka man nepiedotu, ja es tevi neielūgtu.
Paldies jums abām...
Nu, baidos, ka mums jābrauc.
Jāguļ diendusa.
Tev vai bērnam?
Jā, vispār mātei un bērnam.
Jā, viņa gultiņā guļ tikai tad, ja es guļu blakus.
-O, tiešām? -Cik mīļi!
Atā.
Rebeka, es gribēju pateikt.
Es pārliecināju Beksu atteikties no Richmond akcijām.
Zini, tagad futenei vienkārši vairs nav laika.
Nu, mēs tās labprāt atdotu tev.
Kā bēru dāvanu?
Man tas šķiet ļoti sirsnīgi, Rūpert.
Jā, jā. Liels paldies, Rūpert.
-Jā, tev taisnība. -Jā.
Man laikam no Sema jāšķiras.
-Ko? -Kāpēc?
-Ne jau gadu starpības dēļ, ko? -Nē. Es...
Es pat nezinu, vai...
-Pag, tu uztraucies par presi? -Varbūt.
Zinu.
Loceklis par lielu. Nodara sāpes tavai mazajai vagīniņai.
Jā, tieši tā.
...jāpārliecinās, ka iekšā gaiss.
Turpinot šo tēmu...
-Sveika! -Sveiks!
Mēs ar Billiju gribējām aiziet tur.
-Labi. -Parunāt par 1966. gadu.
Kā tev iet?
Tas ir viņš.
Tā, novēli man veiksmi.
Tev viss izdosies.
Viss būs labi.
Tikai maigi, labi?
Ak dievs, viņš smaida. Kā man tas nepatīk!
Rebeka, muchísimas gracias. Es atkal jūtu kāju pirkstus.
Es tā priecājos, ka mums ir viens izmērs!
Lieliski. Es arī.
Lai tās paliek jums.
Jūsu dāsnumam nav robežu.
Sveiks, Džeimij. Iedzersi?
Nemaz nezinu, ar ko sākt. Esmu drusku...
izjucis.
Varbūt sāksi ar alu?
Nē, paldies. Klau, Kīlij.
Zinu, ka esi kopā ar Roju un esi laimīga,
bet šodien es sapratu, ka sevi ienīstu, ja nepateiktu...
Es neatgriezos Richmond tikai tāpēc, lai tiktu prom no tēta.
Es atgriezos arī tevis dēļ.
Šķiet, es beidzot sāku sasniegt savu potenciālu.
Tu zināji, ka es tāds varētu kļūt.
Un es zinu, ka to teikt ir traki un briesmīgi, bet...
es tevi mīlu, Kīlij.
Piedod.
Čau!
Klau, es šodien uzvedos kā ķēms - ar tiem stulbajiem sūda jokiem.
Vienkārši, kad saskaros ar nāvi, man kļūst neomulīgi,
jo, kad nomira mans vectētiņš,
es veselu gadu katru vakaru lūdzos,
lai vēl kaut reizi varētu ar viņu parunāt, viņu satikt,
it kā viņš būtu kaut kāds Obi-Vans Kenobi.
Un atbildi es nesaņēmu.
Bet tas man lika saprast,
ka dzīve ir tikai viena...
un es ne mirkli no tās negribu palaist vējā.
Es tevi mīlu, Kīlij.
Piedod.
Jau visu dienu tā gribēju izdarīt, bet neradās iespēja.
Sem,
tu esi tik labs un mīlošs,
un... gudrs.
-Bet... -Ak nē.
Man tādi "bet" nepatīk.
Tikai ir viena lieta, ko...
Ir viena lieta, kam nespēju tikt pāri.
Kāda?
Tu esi brīnišķīgs.
Kāpēc tas ir slikti?
Tāpēc, ka tu mani varētu ļoti sāpināt.
Bet tu jau mani arī.
Vai tad tevi tas nebaida?
Nē.
-Tevi baida? -Jā.
Un man liekas, man vajadzētu noskaidrot, kāpēc.
Vienai.
Es saprotu.
Tu vari nesteigties.
Viss kārtībā.
Paldies tev.
Bet, Rebeka, man tevi ir jābrīdina.
Jā?
Es kļūšu tikai brīnišķīgāks.
Es zinu.
-Ēdiens bija lielisks. Liels paldies. -Paldies, ka atnācāt, Tjerī.
Jā.
-Atā, Aizek. -Paldies, Aizek.
Dāmas.
Man ļoti žēl, dāmas.
Nevajag, Ted. Jūs taču viņu nenogalinājāt.
Mammu!
Man žēl, ka šodien nokavēju. Vai tā derēs?
Jā, vai viss kārtībā?
Viss? Nu nē! Nē. Bet man? Jā, man viss kārtībā.
-Labi. -Jā.
Un, klau, zinu, ka ar Veltona kungu esmu ticies tikai reizi,
bet, ja cilvēks viņa vecumā spēja izpildīt visus soļus
no Donalda O'Konora slavenā dejas numura no filmas Dziedot lietū,
es uz vecumu sāku raudzīties daudz cerīgāk, ziniet.
Polam patika divas lietas:
uzmanība un viņu smīdināt.
To biju aizmirsusi. Paldies, Ted.
Nu, arlabvakar.
Dosimies?
Florensai patīk aizšauti putni, ne?
Iesim uz to pusi.
Patīk gan.
...lieliski izskatās.
Jūs ar Semu taisāt pauzi?
Kā tu zini?
Es esmu tava māte, es zinu visu.
Turklāt redzēju, kā viņš ļoti noskumis iznāk no skapja.
Nuja.
Iedzert, lūdzu.
Nu tad nāc.
Paskat! Tu te izskaties pēc puikas!
Nu tu man nogriezi matus.
Jā, vienmēr esmu gribējusi puiku.
-Kas vēl mums te ir? -Paskat, cik man bija gari mati.
79. GADA VASARA
-Mājas video. -Esmu tam uzrakstījusi pa virsu.
Ļoti ceru, ka neesi.
Paskat, kādi tev ir vaigu kauli! Ak dievs!
Kāpēc es sēžu bļodā?
Nē, tu mums uztaisīji baseinu.
Visi kaimiņu bērni, kam bija baseins,
speciāli nāca pie mums papeldēties tavā bļodā.
-Laba bļoda. -Ir gan.
-Tu aizvien esi mana meitiņa. -Ai, māt.
Mana mazā meitiņa.
Šķiet, ka tu Rikā Estlijā biji ieķērusies, māt.
Nu, varbūt. Bet tas taču nav viņš, vai ne?
Nu protams, ka ir.
Nē, man likās, ka viņš ir melnais.
Tas ir Riks Estlijs?
Jā.
Tulkojis Imants Pakalnietis