Sist jag låg i sängen så här länge hade jag ansträngt knäsenan.
Ska vi…
…berätta för folk om oss?
Jag njuter av hemlighetsmakeriet.
Smyga omkring på jobbet.
-Känns det inte skandalöst och skoj? -Nej. Det är stressande.
-Jag börjar bli gråhårig. -Jag har inte sett några gråa hår.
Inte på mitt huvud.
Inte där nere. De finns i mina armhålor. Ser du?
Problemet löst.
Du vet, om vi skulle berätta om oss…
…då kunde jag göra så här…
…offentligt.
-Du tänker inte ge dig, va? -Nej, det tänker jag inte.
Vet du vad, vi är lediga i helgen.
Okej, jag är med.
-Vart ska vi? -Vad sägs om Grekland?
Åh, herregud, mor!
Utmärkt, då vet jag var extranycklarna är.
Sam, du minns väl min mor?
Det är ett nöje att faktiskt träffa dig, Deborah.
-Om jag bara inte stod här i boxershorts. -Boxerkalsonger.
Och likt en klumpig redogörelse lämnar de inte mycket åt fantasin.
Jag ber verkligen om ursäkt.
Då så, okej, då var artigheterna avklarade.
Så berätta nu, mor.
Vad har min far gjort den här gången?
Han dog.
-Var tror du att hennes far är just nu? -I en låda på en begravningsbyrå.
-Nej, jag menar rent spirituellt. -I en låda på en begravningsbyrå.
Vet ni, när jag växte upp trodde jag
att om man gjorde gott, kom man till himlen.
Gjorde man onda ting, hamnade man i helvetet.
Nuförtiden vet jag att alla gör både och. Var han än är, hoppas jag han är lycklig.
Jag tycker om att tänka mig en himmel där djuren bestämmer,
och människorna är husdjur.
Jag skulle vilja tillbringa evigheten framför en brasa
vid Cindy Clawfords fötter.
Ja.
Jag skulle vilja återfödas som tiger…
…och attackera alla som tittat snett på mig.
Vet ni, att om man väger en persons kropp precis efter döden,
väger den 21,3 gram mindre.
Vissa säger att det är så mycket själen väger.
Vem som än räknade ut det,
måste uppenbarligen ha vägt nån, mördat vederbörande och vägt hen igen.
Man lever, man dör, sen är det över. Godnatt.
-Han har mens. -Ja, ja.
Hörni, vi går till den här begravningen som ett lag.
Det innebär slipsar, skjortor…
-…och inga gympaskor. -Va?
Okej.
Men, tänk om det är, typ, riktigt fina Yeezys?
-Ja. -Vilken färg?
Illröda.
Okej, jag tar väl finskor.
-Var köper man finskor? -Jag har inte tid att köa mitt i natten.
och vänta till morgonen för att köpa skor.
Det behöver man inte göra för finskor, kompis.
Ingen vill ha dem.
Åh, herregud! Den här jävla sången!
Mor, stäng av den!
Vänta, raring.
Vänta. Jag hör dig inte.
Klart som fan att du inte hör mig.
-Vad ville du? -Varför spelar du den där sången?
Förlåt. Jag tycker om att sätta på den i varje rum i huset när jag vaknar.
-Den gör mig glad. -Tja, idag borde du inte vara glad.
Man bör vara glad varje dag, Rebecca.
Vill du prata om det?
Nej… Jag är glad. Jag behöver inte prata om nåt.
Du vet, den gamla Rebecca älskade den sången.
Ja, visst, hela världen brukade älska den sången.
Sen hörde vi den till förbannelse, och nu är vi över den.
Tja, jag fungerar inte så. Älskar jag nåt, älskar jag det för evigt.
Vet du, du kan göra om det här rummet hur du vill.
Behåll det inte så här för min skull.
Nej, det påminner mig om när vi stod varandra nära.
Jag vill ha det så här.
-Nu vet jag vilken sång jag vill höra. -Åh, nej!
Godmorgon, Stinky.
Hur fan tänkte du nu?
Jag ville bara se om jag fortfarande kunde.
Tracy Andersons workout börjar få effekt.
-Nora, skynda dig! -Jag tar min tid och är försiktig.
När jag var i din ålder tog det mig några sekunder.
-Det är sant. -Och i berusat tillstånd, dessutom.
Florence, raring, det var länge sen.
-Deborah. -Tack för att du kom.
Nora och jag är här oavsett vad du behöver, okej?
Eller hur, Nora?
-Nora! -Åh, Gud.
Jag är okej.
-Visst är begravningar underliga? -Ja.
Ja.
Begravningar är som en fest, fast för sorgsna personer.
En plats alla vet att de måste gå och vara ledsna.
Man kanske inte är ledsen,
men man måste gå dit och vara ledsen.
-Jag tycker det är underligt. -Ja, begravningar är hemska.
Roy, om du dör, vill du begravas eller kremeras?
Alltså, vad gör jag om du blir påkörd av en buss?
Jaga ikapp busschauffören och få honom att ångra det han gjort mig.
Hämnas mig, Keeley. Hämnas mig!
Den här begravningen psykar dig verkligen, va?
Jag hittade ett företag
som begraver en i en nedbrytbar säck.
Så när ens kropp bryts ner, gödslar den frön från ett fruktträd.
Så vill jag ha det.
För då kan du och alla som älskar mig äta frukterna från mitt träd.
Det är fan helt stört.
Säger mannen som vill att jag ska förstöra en busschaufförs liv
bara för att han dödade dig när han svängde för att undvika ett barn.
Jag visste inget om det jävla barnet.
Jag gillar tanken på att min död kan ge näring åt folk.
Med frukt från ditt ruttnande lik?
Det skulle inte jag äta.
Men du äter en kebab som du hittar hårstrån i?
Vet man vems hårstrå det är är det lugnt.
Det ingår i dealen. Han är en trevlig kille.
-Du är väl inte arg på riktigt? -Jo, det är jag.
Och nu måste vi gå på begravning och spela ledsna.
Tja, nu är jag ledsen.
TED, TACK FÖR ALLT DU HAR GJORT FÖR MIG - NATHAN
Fan.
Vi beklagar verkligen.
Jösses. Jag kan knappt tro att ni kom.
-Självklart. -Pappa älskade alltid er båda.
Vilka var det?
Jag har ingen aning.
-Älskade Deborah. -Rupert.
Jag beklagar verkligen.
Trodde inte ni skulle komma.
-Rebecca, Paul tillhörde familjen. -Jag menar, eftersom du inte var bjuden.
Underbart att se dig, Rupie.
-Låt mig presentera Diane. -Vilken knubbig bebis.
Grattis, mor. Du viktmobbade just en bebis till tårar.
Kom hit.
-Et voilà, det magiska handlaget. -Det är inte magi.
Jag åt moderkakan rå, och det vet hon.
Ja, jag har tagit bort alla tv-apparater hemma.
-Nu bara sitter jag och tittar på dem. -Vad trevligt.
Ursäkta mig.
-Jag beklagar. -Tack, Leslie.
Jag är ledsen, ms Welton.
Beklagar förlusten.
-Hur många av dem kom? -Allihopa.
-Och ingen av dem har gympaskor. -Ett tecken på hur mycket de bryr sig.
-Mina fötter tar livet av mig, mannen. -Snart får vi sitta.
Djupa andetag, kompis.
-Rebecca. -Sam.
Och Colin, och Isaac och Nathan.
Allihopa. Tack så mycket för att ni kom.
-Jag beklagar din förlust. -Ja, beklagar förlusten.
Ja…
Fäder är träningshjulen på cyklarna av…
Förlåt… Jag ville bara inte säga samma sak, så…
Jag beklagar förlusten.
Sassy.
Åh, skröpliga skithögen.
Lägg av, Sass. Vi kan väl glömma det som hänt?
-Jag har en dotter nu. Jag har förändrats. -Visst.
Att få en dotter raderar
alla pissiga saker du gjort mot kvinnor i ditt liv.
Coolt.
Rupert, jag tänker på din död dagligen.
Som jag längtar.
Jag ska klä mig i rött på din begravning.
Jag ska sprida glädje till de andra tre sörjande där.
-Som alltid ett nöje, Sassy. -Dra åt helvete och dö, Rupert.
Godmorgon, Ted.
Okej.
Ted, du… Ted, du är okej.
Bara andas.
Bara fokusera på 4-7-8-andning.
Det klarar du. Kom igen. Bara andas. Jag är på väg.
Den där bebisen suger.
Du behöver inte säga så för min skull.
Jag inte bara säger det. Jag menar det.
Den där bebisen är körd. Jag hatar den.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig också.
-Jag finns här, vad du än behöver. -Jag vet.
Jag ska inte lämna din sida.
-Jones! -Sassy! Åh, herregud!
Hej!
Jag är van.
Beklagar förlusten.
-Du ser fantastisk ut! -Kul att se dig. Tack.
Ingen fara. Fortsätt bara gå. Gud.
-Jag antar att vi borde vara ledsna. -Ja, ja.
Begravningar är så konstiga.
Jag sa faktiskt ordagrant precis så tidigare.
-Vill du också bli ett träd när du dör? -Ja, som fan.
Eller en riktigt dum hund.
Båda lever ett gott liv.
Ja.
Så var är Ted?
-Sassy och Ted, sitter i ett träd. -Åh, Gud.
-K-N-U-L-L-A-R. -Håll käften, ditt lilla troll.
Jag är ledsen. Jag säger elaka saker till vackra kvinnor.
Tack, Sass.
Förresten, hör och häpna,
men jag tror att Rebecca dejtar nån i hemlighet.
-Va? -Sen flera veckor tillbaka.
Är idag en opassande dag
att fråga/tvinga henne att berätta vem det är?
Provar vi inte får vi aldrig veta.
-Keeley. -Jamie.
Wow, snygg kostym.
Det gäller er alla. Se på er.
Hör på. Du. Kom hit.
Är det här… Är det här kostymen Ted köpte åt dig?
-Vadå, den här? -Ja.
Jag minns inte… Ja. Ja, ja.
Ja, det är… Ja.
-Snygg, den är riktigt snygg. -Tack.
Att en annan man köper kläder åt en gör en till ett barn, visst?
För helvete.
Tja, nej. Han köper inte alla mina kläder. De flesta är gåvor från min mamma. Ni vet.
Kom nu.
-Är det där ett jävla äpple? -Ja.
Jag plockade det från ett träd där ute.
-Det smakar som döda människor. -Det är inte roligt, Roy.
Nej, men det är förvånande delikat.
Upp med hakan, Keeley. Det är en begravning.
Jag hatar verkligen finskor, Jamie.
Jag vet, muchacho. Kom ihåg, de är inte gjorda för såna som oss.
De är gjorda för får.
De är gjorda för mugglare.
De är gjorda för idioter.
När jag kommer hem tänker jag sätta eld på dem, de ska brinna i helvetet.
Jesus, Dani.
Jésus har ingen plats i konversationen om de här jävla skorna.
Hur mår du, Ted?
Jag mår bättre, du vet? Inte toppen, men bättre.
Bra.
För när nån inte mår toppen, har jag en öppning för att göra min grej.
Ja.
-Får jag sätta mig? -Ja, gör gärna det, doktorn.
Vill du ha nåt att dricka? En kopp te eller nåt?
Nej, tack. Jag hatar te. Smakar som en våt papperspåse.
Jag berättar vad som helst.
Jag tror inte att jag har varit i en riktig…
…anglikansk byggnad för tillbedjan förr, och…
…det får mig att sakna dig, och jag önskar att du vore här.
Jag också. Jag älskar begravningar. Är det öppen kista?
-Gud, jag hoppas det. Jag vill se. -Jag också.
Vet du vad?
Ja, ja, ja.
-Du menar inte allvar. -Jag är dödsallvarlig!
Vad? Jag menar det.
När jag var barn, var bikten det enda jag gillade med kyrkan.
Det var så befriande.
Jag bara satt där och erkände allt det sjuka jag tänkte på.
Åh, herregud. En gång fick jag prästen att rodna och spy samtidigt.
Ja.
Jag har blivit tillsagd att komma in och be er tala tystare.
Men jag tog även med den här.
-Bravo. -Trevligt.
-Stal den från en liten pojke i vit kåpa. -Nej, Sass.
Så, Stinky.
-Vem är ditt hemliga ligg? -Va?
Vi kan skippa delen där du låtsas som ingenting, va?
Vad pratar ni ens om?
Vad sägs om det menlösa sms:et efter dejten,
eller det faktum att jag bara sett dig på jobbet i två veckor,
och att trots att din far begravs idag,
strålar du som en flicka som just blivit genomplöjd.
Gud.
Skit.
-Jag visste det! Jag visste det! -Åh, Gud! Du hade rätt!
Jag har blivit tillsagd att komma in och be er tala tystare.
Prästen såg ut som om han ville svära. Är allt som det ska?
Ja, självklart. Vi försöker bara lista ut vem Rebecca ligger med.
Åh, det vet jag.
Och det är smaskigt.
Mor.
Kom igen… Vänta. Vänta.
Okej, vi leker 20 frågor.
-Ja! Ja. -Oj, oj… Det här är spännande.
Är han lång?
Ja.
-Är det Sam? -Hur fan visste du det?
-Åh, herregud! Jag visste fan! -Nej!
Ursäkta mig ett ögonblick.
Vad?
-Jag visste! -Åh, herregud!
Nu räcker det!
Åh, herreg…
Alla går ut utom den närmaste familjen.
Du är så busig.
Det är du.
Förlåt.
Bossigt som fan, bitch.
Förlåt mig, fader.
Förlåt, vilket hemskt uppförande.
Ted, det är inte konstigt att du fick en ångestattack.
Det är möjligt att den här begravningen
skulle kunna trigga minnen av din egen fars begravning.
Nix. Nix, nix. Jag gick inte på min fars begravning.
Okej, varför inte?
För att han gav upp.
Han gav upp på sin familj.
Han gav upp på sig själv.
Och jag hatade honom för det.
Jag tror att jag fortfarande hatar honom.
Det tror jag också, Ted.
Och det är okej.
Det som hände med din far är en svår sak för andra att förstå,
framförallt för hans tonåriga son.
Håller du med?
Ja, okej.
Okej, bra.
Varför berättar du inte vad som hände?
Vet du vad du ska säga i ditt minnestal?
-Jag vill inte hålla nåt minnestal. -Rebecca.
Det skulle se illa ut om du inte sa nåt på din fars begravning.
Jag bryr mig inte.
-Jag har inget snällt att säga. -Vad är det med dig?
-Han var en bra far, en underbar make. -Jaså, var han?
Vad är du så arg över?
Jag vill inte prata om det. Inte idag.
Sluta bete dig som ett barn.
Visst, vill du verkligen veta? För jag är så trött på alla hemligheter.
Pappa var otrogen mot dig, jag såg det.
När du var bortrest och det var meningen att jag skulle sova över hos Sassy.
Jag minns till och med datumet. Det var fredan den 13, 199…
…1, i september.
Jag minns datumet för att jag och ett gäng skolkamrater
skulle ha filmmaraton med alla Jason-filmerna den kvällen.
Så, du vet, jag kom hem från skolan som vanligt
och, öh, gick upp på mitt rum för…
…att sno en flaska vin ur spritskåpet,
och när vi öppnade dörren, hörde jag…
Pang!
Så vi gick för att undersöka.
Jag öppnade dörren, och…
…där var han.
Som Gud skapat honom med arslet i vädret medan mrs Reynolds vrålade hans namn.
Och Sassy sa inte ett pip
för första gången i hennes liv, och jag bara…
Skrek och höll på att kvävas. Grät.
Och han sprang efter mig i sin morgonrock, och bad mig att sluta, men jag bara…
Sprang uppför trappan, ringde 112.
Gick till kylen, tog en av hans öl.
Drack den.
Sen ringde jag mamma på jobbet och sa att hon behövde komma hem.
När jag kom tillbaka nästa dag, sa han ingenting om det.
Därför är jag så jävla arg, okej?
Det är därför jag alltid har hatat honom.
Och jag hatar honom fortfarande.
-Jag vet. -Nej, du vet inte hur jag känner.
Jag menar, jag vet om hans otrohet.
Jag vet allt.
-Du visste, men gjorde ingenting? -Det är klart jag visste. Jag vet allt.
Då hatar jag dig också.
Jag hatar dig för att du lät honom behandla dig så.
Jag är ledsen att det hände dig.
Ja, jag också.
Och jag förstår varför du är arg på honom.
-Han berövade dig mycket. -Och min mamma.
Och din mamma, ja.
Jag undrar en sak.
Hur var han?
Han var en bra man, du vet.
En riktig pratkvarn.
Han hade nog kunnat vara bättre på att lyssna ibland.
Vad älskade du med honom?
Varför?
Du har sagt vad du hatade med honom.
Jag skulle vilja höra nåt du minns som får dig att må bra.
När jag gick i femman eller sexan, fanns en bok som hette Johnny Tremain,
och vår hemläxa i en månads tid var att läsa den.
I slutet av månaden hade jag inte ens läst en sida, du vet.
Och vi hade ett prov, ett stort prov, dagen därpå.
Och kvällen innan var jag nervös som bara den,
och jag kunde inte sova, och min pappa börjar skälla på mig.
Och jag börjar gråta.
Och han sa: "Vänta, kompis. Vad är det? Vad är det?"
Och jag sa vad det var.
Och han sa: "Oroa dig inte för det.
Gå bara upp på ditt rum, lägg huvudet på kudden
och tänk på nåt du ser fram emot."
Så det gjorde jag.
Nästa morgon när jag vaknade, sa han: "Du,
du ska inte cykla till skolan idag. Jag skjutsar dig."
Jag sa: "Okej."
På vägen till skolan återberättar han hela boken för mig,
som om det vore en godnattsaga eller nåt.
För han satt uppe den natten, hela natten,
och läste hela jäkla boken,
för att han inte ville att hans pojke skulle stressa över nåt dumt prov.
Och jag fick ett A på provet.
Boom.
Han var en bra pappa.
Och han visste nog inte det.
Jag tror att om han hade vetat hur bra han var
på saker han inte riktigt brydde sig om att vara bra på, hade…
Då tror jag inte han hade gjort…
Jag önskar att jag hade sagt det. Jag önskar att jag hade sagt mer.
Men jag var så arg på honom.
För han skulle alltid till jobbet
eller ut med vänner eller nåt sånt, och sen var han borta.
Och jag visste där och då att jag aldrig skulle låta nån passera
utan att förstå att de kanske led inombords, du vet.
För livet är hårt.
Det är jättehårt.
Tack, Ted.
Det här kanske är olagligt eller nåt, men kan jag få en kram?
Självklart.
Det är okej.
Kommer du att fakturera mig för det här?
Så klart att jag ska.
-Okej. -För hembesöket.
Jag uppskattar din integritet.
Varsågod.
Jag är ledsen, Rebecca, men…
Jag är inte lika stark som du.
Jag var för rädd för att lämna honom.
Tror du inte jag var rädd för att lämna Rupert?
Jag var skräckslagen.
Med rätta, för det ska du veta, att vara ensam
är helt jävla vidrigt.
Men det har varit nödvändigt.
För det har faktiskt börjat kännas rätt underbart.
Nå, det är jag glad att höra.
Dessutom var Rupert en självrättfärdig jävel.
Varför är du då alltid trevlig mot honom?
För att, raring, det bästa sättet att hantera såna
är att låta dem veta att de inte kan komma åt en.
Hur som, när allt är sagt och gjort,
vad är viktigast: att vara älskvärd eller att ha rätt?
Jag var så stolt över dig när du lämnade honom.
Du visste att du förtjänade bättre.
Nåväl, jag har en hel del i bagaget,
men när jag älskar nåt, älskar jag det för evigt.
Och jag älskade din far.
-Trots att han behandlade dig så där? -Ja.
Han var inte perfekt. Det behövdes inte. Han kom alltid tillbaka.
Vet du, jag är glad att höra att du hatar mig.
I alla dessa år har jag trott att du saknar känslor för mig.
Jag tar hellre ilska än likgiltighet.
Det är dags.
Och tack för att ni talade tystare.
Kom igen, då.
Låt oss be.
Fader vår…
…som är i himmelen, helgat varde Ditt namn.
"Herren är min herde.
Mig skall intet fattas.
Han låter mig vila på gröna ängar…"
Tack.
I vanliga fall skulle jag nu ljuga om hur väl jag kände den döde.
Men i det här fallet, kände jag Paul väl.
Han gick i kyrkan varje helg,
och satt precis där,
och koncentrerade sig på allt han hörde
av Richmond-matchen han lyssnade på i mobilen.
-Men jag kände aldrig nåt behov… -…Jesus Kristus.
…att banna Paul för det.
-Det var ett tecken på hans passion… -Åh, herregud.
…för hans älskade sport
och det engagemang han visade sitt lag.
Det var samma passion och engagemang
han visade både som make och far
till hans familj.
Nu ska vi höra ett minnestal från Pauls dotter, Rebecca.
Hejdå.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Min far…
…var…
Vi är inte främlingar till kärlek.
Du vet reglerna…
Och det gör jag också
Ett riktigt engagemang Är det jag tänker på
Du skulle inte få det här Från nån annan man
Jag…
Vill bara berätta hur jag känner
Försöka få dig att förstå
Kommer aldrig lämna dig
Kommer aldrig svika dig
Kommer aldrig springa runt
Och överge dig
Kommer aldrig få dig att gråta
Kommer aldrig att ta…
Kommer aldrig att ta farväl
Kommer aldrig att ljuga och såra dig
Kommer aldrig lämna dig
Kommer aldrig svika dig
Kommer aldrig springa runt Och överge dig
Kommer aldrig få dig att gråta
Kommer aldrig ta farväl
Kommer aldrig att ljuga och såra dig
Kommer aldrig, kommer aldrig
Lämna dig
Kommer aldrig, kommer aldrig
Lämna dig
Tack.
Rupert, tack för att du kom. Pappa skulle ha älskat att du var här.
Vill du komma förbi hemma, Rupie? Vi har bjudit hem lite folk,
och Rebecca skulle hata mig om jag inte bjöd in dig.
Tack, till er båda…
Men tyvärr är det så att vi måste gå.
Det är sovdags.
För dig eller bebisen? Boom!
Jo, för mamman och barnet, faktiskt.
Ja, hon sover inte i barnsängen om inte jag är där.
-Jaså, gör hon inte? -Vad gulligt.
Ta hand om er.
Rebecca, det hade jag glömt.
Jag har övertalat Bex att ge upp sina andelar i Richmond.
Jag menar, det finns ingen tid över för fotboll numera.
Så, vi vill att du ska få dem.
Som en begravningspresent?
-Det var väldigt snällt av dig, Rupie. -Ja, ja. Tack så mycket, Rupert.
-Ja, du har rätt. -Ja.
Jag tror att jag måste göra slut med Sam.
-Va? -Varför?
-Inte för hans ålder, va? -Nej. Jag…
Jag är inte ens säker…
-Är du oroad över publiciteten? -Kanske.
Jag vet.
Penisen är för stor. Gör illa din lilla vagina.
Ja, så är det.
-…se till att det är luft i dem. -På tal om det.
-Hej. -Hej.
Jag och Billy skulle just gå…
-Okej. -…och prata om 1966.
Hur mår du?
Där är han.
Då så. Önska mig lycka till.
Det här klarar du.
Det ordnar sig.
Men var snäll, okej?
Gud, han ler. Jag hatar att se honom sån.
Rebecca, muchísimas gracias. Jag kan känna mina tår igen.
Jag är så glad att vi har samma storlek.
Bra. Jag också.
-Behåll de där. -Din generositet är gränslös.
Hej, Jamie. Vill du ha en drink?
Jag vet inte var jag ska börja. Jag är lite…
…ofokuserad.
Vill du börja med en öl?
Nej tack. Du, Keeley.
Jag vet att du är ihop med Roy och att du är lycklig,
men idag insåg jag att jag skulle hata mig själv om jag inte sa…
…att jag inte bara kom tillbaka till Richmond för att slippa pappa.
Jag kom även tillbaka för din skull.
Jag tror att jag äntligen börjar bli den bästa versionen av mig,
den man du alltid visste att jag kunde bli.
Och jag vet att det här är en galet pissig sak att göra, men…
…jag älskar dig, Keeley.
Förlåt.
Du.
Jag var en skitstövel idag, med alla dumma jävla skämt.
Det är bara det att döden får mig att känna mig obekväm
för när min morfar dog,
tillbringade jag varje kväll i ett helt år med att be
att jag skulle få prata med honom igen, eller se honom igen
som om han var Obi-Wan-Kenobi eller nåt. Och det gav inte ett skit.
Men det fick mig att inse
att vi bara får ett liv…
…och jag vill inte slösa en sekund av det.
Jag älskar dig, Keeley.
Förlåt mig.
Förlåt.
Jag har velat göra så här hela dagen, men inte haft möjlighet.
Sam,
du är så vänlig och kärleksfull och… vis.
-Men… -Åh, nej.
Jag hatar ordet men, det är sant.
Det är bara en sak som…
Det är en sak jag inte kan glömma.
Vad är det?
Du är underbar.
-Varför är det dåligt? -För att du skulle kunna såra mig.
Men du kan såra mig också.
-Skrämmer inte det dig? -Nej.
-Skrämmer det dig? -Ja.
Och jag tror jag måste ta reda på varför.
På egen hand.
Jag förstår.
Ta den tid du behöver. Det är okej.
Tack.
Men, Rebecca, jag borde varna dig för en grej.
Ja?
Jag kommer bara bli mer underbar.
Jag vet.
-Maten var fantastisk. Tack. -Tack för att du kom, Thierry.
Ja.
-Hejdå, Isaac. -Tack, Isaac.
Mina damer.
-Jag beklagar damernas förlust. -Gör inte det, Ted.
-Du dödade väl honom inte? -Mamma.
Jag är ledsen att jag var sen. Är det bättre?
Ja, är allt som det ska?
Allt? Fasiken heller. Nej. Men jag? Ja, jag klarar mig.
-Okej. -Ja.
Och hörni, jag vet att jag bara träffade mr Welton en gång,
men, blotta faktum att en man i hans ålder kunde varje steg
från Donald O'Connors stora dansnummer i Singin' in the Rain
gav mig hopp om åldrandet, ni vet.
Paul älskade två saker:
uppmärksamhet och att få henne att skratta.
Vet du, det hade jag glömt. Tack, Ted.
Då så, godnatt.
Ska vi?
Florence gillar skadskjutna fåglar, visst?
Vi tar den här vägen.
Ja, det gör hon.
…de är suveräna, bror.
Ska du och Sam ta en paus?
Hur visste du det?
Jag är din mor. Jag vet allt.
Dessutom såg jag honom komma ut ur skåpet och se ledsen ut.
Visst.
-Drink, tack. -Kom då.
Titta. Du såg ut som en pojke där.
-Tja, det var du som klippte mig. -Ja, jag önskade mig en pojke.
-Vad mer har vi här? -Titta vad långt mitt hår var.
SOMMAREN 1979
-Hemmavideor. -Jag har spelat över den.
-Det hoppas jag fan inte. -Titta på dina kindben. Jösses.
Varför sitter jag i en skål?
Du gjorde den till vår pool.
Alla andra barn i grannskapet som hade pool
kom till oss så att de kunde simma i din skål.
-Det är en bra skål. -Det är det.
-Du är fortfarande min lilla flicka. -Åh, mor.
Du är min lilla flicka.
Jag tror du var lite tänd på Rick Astley, mor.
Ja, det kanske jag var. Men det där är väl inte han?
Jo, det är det.
Nej, jag trodde han var svart.
-Är det Rick Astley? -Ja.
Undertexter: Victoria Emée