Востаннє я так довго лежав у ліжку, коли розтяг коліно.
Треба…
розказати про нас?
Мені подобається таємність.
Ховатися на роботі.
Це так скандально й цікаво.
Ні. Це стрес.
Я й так сивію.
Я не бачила в тебе ніде жодної сивої волосинки.
Не на голові.
Не там, а під пахвами. Бачиш?
Проблеми не стало.
Знаєш, якби ми розповіли про нас…
…я міг би це робити…
публічно.
Ти не перестанеш про це говорити?
Не перестану.
Кінець тижня в нас вільний.
Я не проти.
-Куди поїдемо? -Може, в Грецію?
О боже, мамо!
Ясно, де поділися запасні ключі.
Семе, пам'ятаєш мою маму?
Радий ближче познайомитися з вами, Дебро.
Мені дуже жаль, що я зараз у боксерах.
Боксерах-бріфах.
Як поганий опис,
вони лишають мало простору для уяви.
Вибачте, будь ласка.
Закінчуймо світські розмови.
Кажи, мамо.
Що цього разу накоїв батько?
Помер.
Тед Лассо
Як думаєш, де тепер її батько?
У ящику в похоронному бюро.
Ні, я про його душу.
У ящику в похоронному бюро.
У дитинстві я вірив,
що як робитимеш добро, потрапиш у рай.
Робитимеш зло – потрапиш у пекло.
Тепер я зрозумів, що ми робимо і те й те. Надіюся, він знайшов щастя.
Я уявляю собі рай, де головні – тварини,
а люди – їхні улюбленці.
Я провів би цілу вічність, згорнувшись клубочком біля вогнища
в ногах Сінді Клоуфорд.
Так.
У наступному житті я хотів би стати тигром…
і розірвати всіх, хто не так на мене дивився.
Якщо зважити тіло людини після смерті,
воно стає на 21,3 грама легше.
Дехто каже, це вага душі.
Той, хто про це дізнався,
очевидно, когось зважив, убив, а потім знову зважив.
Ти живеш, ти помираєш – і це все.
Добраніч.
-У нього місячні. -Ага.
Ми підемо на похорон як команда.
Тобто в краватках, сорочках…
-…і ніяких кросівок. -Що?
Гей, слухай.
А якщо це будуть гарні Yeezy?
-Так. -Якого кольору?
Яскраво-червоні.
Добре, взую туфлі.
А де взяти туфлі?
У мене немає часу займати чергу опівночі,
щоб до ранку купити нове взуття.
За такими туфлями не треба займати чергу.
Вони нікому не потрібні.
О боже! Ця клята пісня!
Мамо, вимкни!
Стривай, Сосиско.
Стривай. Я тебе не чую.
Авжеж ти мене не чуєш.
-Що ти хочеш? -Нащо ти ввімкнула цю пісню?
Вибач, я люблю, щоб вона грала в кожній кімнаті, коли я прокидаюся.
Вона робить мене щасливою.
Ну, сьогодні тобі не треба бути щасливою.
Бути щасливою треба щодня, Ребекко.
Хочеш про це поговорити?
Ні… Я щаслива.
Мені не треба ні про що казати.
Раніше ти любила цю пісню, Ребекко.
Цю пісню любив весь світ.
Потім вона всім набридла, і тепер ніхто її не слухає.
У мене не так.
Якщо я щось люблю, це назавжди.
Ти можеш зробити в цій кімнаті що хочеш.
Не треба її таку тримати для мене.
Ні, вона мені нагадує про часи, коли ми були близькі.
Я не хочу нічого змінювати.
Я знаю, яку пісню ввімкнути.
О ні!
Доброго ранку, Смердючко!
Що ти собі думала?
Просто хотіла перевірити, чи ще на це здатна.
Тренування Трейсі Андерсон допомагають.
Норо, швидше!
Я не поспішаю й лізу обережно.
У твоєму віці я вилазила за секунди.
Це правда.
Ще й п'яна, до речі.
Флоренс, люба, давно не бачилися.
-Дебро. -Дякую, що прийшла.
Ми з Норою в усьому вам допоможемо.
Правда, Норо?
-Норо! -О боже.
Усе гаразд.
Похорон – це моторошно, правда?
Так.
Як вечірка,
але для сумних людей.
Усі знають, що там треба сумувати.
Може, тобі не сумно,
але треба йти й сумувати.
По-моєму, це дивно.
Так, це жахливо.
Рою, як ти вмреш, що тобі буде краще: похорон чи кремація?
Якщо тебе сьогодні зіб'є автобус, що мені робити?
Наздогнати водія і змусити заплатити за те, що збив.
Помститися за мене, Кілі.
Помститися за мене!
Через похорон ти не при собі, так?
Я знайшла компанію,
яка ховає людей у мішках, що біологічно розкладаються.
Коли тіло розкладається,
воно стає добривом для саджанців фруктового дерева.
Я хочу, щоб так.
Бо тоді ти й усі люди, що мене любили,
зможуть їсти фрукти з мого дерева.
Ти ненормальна.
Каже людина, яка просить мене зруйнувати життя водієві автобуса,
який збив тебе, об'їжджаючи дитину.
Я нічого не знав про кляту дитину.
Мені подобається думати, що після смерті я когось нагодую.
Фруктами, що виросли з твого гнилого трупа?
Я б їх не їв.
А з'їв би кебаб, якби знайшов у ньому волосину?
Так, якби знав, чия вона.
У нього таке буває. Але він добра людина.
-Ти ж не сердишся? -Серджуся.
А тепер треба йти на похорон і вдавати, що нам сумно.
Мені справді сумно.
ТЕДЕ, ДЯКУЮ ЗА ВСЕ, ЩО ТИ ДЛЯ МЕНЕ ЗРОБИВ – НЕЙТАН
Чорт.
Співчуваємо вашій утраті.
Боже мій, не віриться, що ви приїхали.
-Авжеж. -Тато вас так любив.
Хто це?
Гадки не маю.
Дорога Дебро.
Руперт.
Прийміть мої найщиріші співчуття.
Не думала, що ти прийдеш.
Ребекко, Пол був мені як рідний.
Я про те, що тебе не запрошували.
Рада тебе бачити, Рупі.
Знайомтеся з Даяною.
Яке пухкеньке немовля.
Поздоровляю, мамо. Ти змусила маля соромитися зайвої ваги.
Іди сюди.
Вуаля, чарівний дотик.
Це не чари.
Я з'їла сиру плаценту, і вона це знає.
Тепер у мене вдома немає телевізорів.
Я сиджу й цілий день дивлюся на них.
Чудово.
Вибачте.
#МИ РИЧМОНД
-Співчуваю. -Дякую, Леслі.
Співчуваю, міс Велтон.
Співчуваю.
-Скільки їх приїхало? -Усі приїхали.
І ніхто не в кросівках.
Так вони вас поважають.
-Як боляче йти. -Ми скоро сядемо.
Дихай глибше.
-Ребекко. -Сем.
І Колін, і Айзек, і Нейтан.
Дякую вам усім, що приїхали.
Співчуваю вашій утраті.
Так, співчуваю.
Так…
Батьки – це тренувальні колеса на велосипеді…
Вибачте, я просто не хотів казати те саме, що вони, тому я…
Співчуваю вашій утраті.
Нахаба.
О, старий мішок лайна.
Та ну, Нахабо. Залишмо минуле в минулому.
Я тепер маю дочку. Я змінився.
О, так.
Те, що в тебе тепер дочка,
стирає все погане, що ти в житті зробив жінкам.
Кльово.
Руперте, я щодня думаю про твою смерть.
Чекаю не дочекаюся.
На твій похорон я вдягну червону сукню.
Я стану маяком радості для інших трьох присутніх.
Завжди радий, Нахабо.
Звали й помри, Руперте.
ТРЕНЕР ЛАССО
Доброго ранку, Теде.
Так.
Теде, з вами… З вами все гаразд.
Просто дихайте.
Зосередьтеся на диханні за технікою 4-7-8.
Ви можете. Дихайте.
Я вже їду.
Жахлива дитина.
Не треба мене втішати.
Ні, я серйозно.
Дитина просто потворна. Ненавиджу її.
-Люблю тебе. -А я тебе.
-Я завжди тебе підтримаю. -Знаю.
Я тебе не покину.
-Джонс! -Нахабо! Господи!
Привіт!
Я вже звик.
Співчуваю.
-Ти красуня! -Рада тебе бачити. Дякую.
Усе гаразд. Проходьте.
Господи.
Мабуть, треба бути сумними.
Так.
Похорон – це так моторошно.
Я недавно казала так само.
-Хочеш стати деревом, коли помреш? -Ще б пак.
Або дуже дурною собакою.
І так і так було б добре.
Так.
А де Тед?
-Нахаба і Тед сиділи на дереві. -О боже.
-Т-Р-А-Х-А-Л-И-С-Я. -Замовкни, троляко.
Вибач. Я часто ображаю гарних жінок.
Дякую, Нахабо.
І до речі, уявляєш,
здається, Ребекка таємно з кимось зустрічається.
-Що? -Уже кілька тижнів.
А сьогодні буде неприйнятно
допитати її, з ким саме?
Не дізнаємося, якщо не спитаємо.
-Кілі. -Джеймі.
Ого, гарний костюм.
У всіх вас гарні костюми.
Іди сюди.
Це… Це костюм, який купив тобі Тед?
-Цей? -Так.
Не пам'ятаю…
Так.
Так, це… Так.
-Дуже гарний. -Дякую.
Якщо інший чоловік купує тобі одяг, ти почуваєшся як дитина, так?
Та ну тебе.
Ні. Він не весь одяг мені купив.
Переважно одяг мені дарує мама.
Ходімо.
Це що, яблуко?
Так.
Зірвав з дерева надворі.
На смак як померла людина.
Не смішно, Рою.
Ні, але, на диво, воно смачне.
Веселіше, Кілі. Це ж похорон.
Ненавиджу туфлі, Джеймі.
Знаю, мучачо.
Пам'ятай: їх шиють не на нас.
Їх шиють на баранів.
Їх шиють на маґлів.
Їх шиють на дурнів.
Повернуся додому – і спалю їх, а пам'ять про них згорить у пеклі.
Господи Ісусе, Дані.
Не мішай Ісуса в розмову про туфлі.
Як почуваєтеся, Теде?
Мені вже краще.
Не дуже добре, але краще.
Добре.
Бо коли людині погано,
я можу втрутитися й допомогти.
Так.
Можна сісти?
Так, докторе, будь ласка.
Вип'єте щось? Може, чаю?
Ні, дякую. Ненавиджу чай.
Він на смак як мокрий папір.
Я розповім вам що завгодно.
Здається, я ще не був у справжній…
англіканській культовій споруді, і…
я засумував за тобою і захотів, щоб ти тут була.
Я теж. Люблю похорони.
Труна відкрита?
Надіюся. Люблю дивитися.
Я теж.
Знаєш що?
Так, так.
-Ти жартуєш. -Я серйозно.
Що? Справді.
У дитинстві я понад усе в церкві любила сповідь.
Це так визволяє.
Я зізнавалась у всіх своїх найаморальніших думках.
Один раз священник через це почервонів і ригнув одночасно.
Так.
Мене послали попросити вас розмовляти тихіше.
А ще я принесла оце.
-Ти молодець. -О, клас.
Украла в хлопчика в білій накидці.
Ні, Нахабо.
Так, Смердючко.
-З ким ти таємно трахаєшся? -Що?
Не прикидайся, що це не так.
Про що ви взагалі говорите?
А брехливе смс після побачення,
те, що ми вже два тижні бачимося тільки на роботі,
та й сьогодні, на батьковому похороні,
ти сяєш, як дівчинка, яку добре виорали?
Боже.
Чорт.
-Я так і знала! -О боже! Твоя правда!
Мене послали попросити вас розмовляти тихіше.
Вікарій явно хотів вилаятися.
Усе гаразд?
Так, авжеж.
Ми просто з'ясовуємо, хто трахає Ребекку.
О, я знаю.
Непоганий.
Мамо.
Стривайте.
Зіграймо в 20 питань.
-Так! -О! Як цікаво.
Він високий?
Так.
-Це Сем? -Як ти дізналася?
-О боже! Я вгадала! -Ні!
Я на хвилинку.
Що?
-Так! -Боже!
Годі!
Боже!
Усі вийдіть, крім близьких родичів.
Ти крута.
Так.
Вибачте.
Зміюка-бос!
Вибачте, отче.
Вибачте, ми жахливо поводилися.
Теде, не дивно, що у вас стався напад паніки.
Можливо, відвідування похорону
стане триґером для згадок про похорон вашого батька.
Ні.
Я не був на батьковому похороні.
Чому?
Бо він від нас відмовився.
Відмовився від рідних.
Відмовився від себе.
І я його за це ненавидів.
Мабуть, і досі ненавиджу.
Мабуть, так, Теде.
І це нормально.
Те, що сталося з вашим батьком,
важко зрозуміти для всіх,
особливо для сина-підлітка.
Ви згодні?
Так, згоден.
Добре.
Розкажіть, що сталося.
Ти підготувала промову?
Я не хочу казати промову.
Ребекко.
Буде жахливо, якщо ти нічого не скажеш на батьковому похороні.
Мені все одно.
У мене немає для нього добрих слів.
Що з тобою таке?
Він був добрим батьком і чудовим чоловіком.
Та невже?
Чого ти так злишся?
Я не хочу про це говорити. Не сьогодні.
Не поводься як дитина.
Добре, ти справді хочеш знати?
Бо мені обридло зберігати таємниці.
Тато тебе зрадив, і я це бачила.
Коли ти поїхала,
а Нахаба прийшла до мене на ночівлю.
Я навіть пам'ятаю дату. Це була п'ятниця 13-те, 199…
…першого, у вересні.
Я пам'ятаю дату, бо ми з однокласниками
у той вечір збиралися дивитися всі фільми про Джейсона.
Я прийшов додому зі школи, як звичайно,
і пішов у свою кімнату…
…поцупити пляшку вина з твого бару,
ми відчинили двері,
і я почула…
Бах!
Ми пішли подивитися, що там таке.
Я відчинив двері, і…
він був там.
У всій красі, дупою вгору, а місіс Рейнольдс вигукувала його ім'я.
Нахаба нічого не сказала…
уперше в житті, а я…
Закричав і почав задихатися. Заплакав.
Він побіг за мною в халаті,
просив зупинитися, а я…
Я побіг нагору й викликав 911.
Узяв з холодильника пляшку пива,
випив.
Потім подзвонив мамі на роботу і попросив її приїхати додому.
А на другий день, коли я повернулася,
він нічого про це не сказав.
От чому я злюся, ясно?
Тому я завжди його ненавиділа.
І досі ненавиджу.
Я знаю.
Ні, не знаєш, як мені на душі.
Я знала, що він мене зраджував.
Про все це.
Знала й нічого не зробила?
Авжеж знала. Я все знаю.
Тоді я тебе теж ненавиджу.
За те, що дозволила йому так до тебе ставитися.
Прикро, що ви таке пережили.
Мені теж.
І я розумію, чому ви на нього злий.
Він багато чого вас позбавив.
І мою маму.
І вашу маму, так.
Дозвольте поцікавитись.
Який він був?
Він був хорошою людиною.
Дуже любив поговорити.
На жаль, не дуже уважно слухав.
За що ви його любили?
А що?
Ви розповіли, за що ви його ненавидите.
Я хотіла б почути ваші добрі спогади.
Коли я був у п'ятому чи шостому класі,
нам задали прочитати книжку «Джонні Тремейн» за місяць.
Місяць закінчився, а я нічого не прочитав.
У нас мала бути велика контрольна
на другий день.
Вночі перед контрольною я хвилювався
й не міг заснути,
і тато почав мене сварити.
Я розплакався.
А він питає: «Що не так, синку?»
Я розповів йому.
А він сказав: «Не турбуйся про це.
Іди в кімнату, ляж на подушку
й подумай про щось приємне».
Я так і зробив.
На ранок він сказав:
«Сьогодні я тебе підвезу до школи».
Я кажу: «Добре».
Дорогою до школи він розповів мені весь сюжет книжки,
як казку на ніч.
Він цілу ніч не спав
і прочитав книжку,
бо не хотів, щоб його син хвилювався через якусь дурну контрольну.
Я отримав «відмінно».
Бум.
Він був добрим батьком.
Хоч навряд чи він це знав.
Мабуть, якби він знав,
як йому добре вдавалося те, на що він не звертав уваги,
навряд чи він зробив би те…
Жаль, що я йому не сказав.
Я хотів би сказати йому більше.
Я так на нього злився.
Він завжди був на роботі
чи з друзями, чи ще щось,
а потім його не стало.
І тоді я зрозумів, що треба бути уважнішим
до людей, бо вони можуть страждати, не показуючи цього.
Бо життя важке.
Дуже важке.
Дякую, Теде.
Не знаю, чи це законно,
але можна вас обняти?
Авжеж.
Усе гаразд.
Ви візьмете з мене гроші за сеанс?
Аякже.
-Добре. -За виклик додому.
Дякую за чесність.
Прошу.
Вибач, Ребекко, але…
Я не така сильна, як ти.
Мені було страшно піти від нього назавжди.
Думаєш, мені не було страшно покинути Руперта?
Я була нажахана.
І не помилялася, бо бути самій
просто жахливо.
Але це було необхідно.
Бо тепер я почуваюся чудово.
Рада це чути.
Крім того Руперт – самовдоволений лайнюк.
То чому ти з ним завжди ввічлива?
Доню, таким людям треба завжди показувати,
що вони тобі не дошкулять.
Та й врешті
що важливіше: бути коханою чи не помилятися?
Я дуже тобою пишалася, коли ти його покинула.
Ти знала, що заслуговуєш на краще.
У мене багато душевних проблем,
але коли я щось люблю, то це назавжди.
І я кохала твого батька.
Хоч він так до тебе ставився?
Так.
Він був не ідеальний. Ну то й що.
Він завжди повертався.
Я навіть рада чути, що ти мене ненавидиш.
Усі ці роки я думала, що байдужа тобі.
Краще злися, ніж будь байдужа.
Уже пора.
І дякую, що поводилися тихо.
Ходімо.
Помолімося.
Отче наш…
…що є в небі, хай святиться ім'я Твоє.
Дивовижна благодать
Який солодкий звук
«Господь – мій пастир.
Нічого мені не бракуватиме.
На буйних пасовиськах…»
Дякую.
Зазвичай я змушений брехати
про те, як добре я знав небіжчика.
Але Пола я й справді добре знав.
Він приходив до церкви щонеділі,
сидів отам
і дуже уважно слухав
трансляцію матчу «Ричмонда» по телефону.
-Але я розумів… -О Діво Маріє.
…що не треба Пола сварити.
-Так він виявляв пристрасть… -О боже.
…до улюбленого спорту
і вірність своїй команді.
Ту саму пристрасть і вірність
він виявляв до своїх рідних
як чоловік і батько.
А тепер послухаймо промову дочки Пола Ребекки.
Бувай.
Навіть не знаю, що сказати.
Мій батько…
був…
Нам не чужа любов.
Ти знаєш правила.
І я теж
Повна відданість От про що я думаю
Ні від кого іншого Ти її не отримаєш
Я…
Просто хочу сказати, що почуваю
Постарайся зрозуміти
Що я ніколи тебе не покину
Ніколи тебе не підведу
Ніколи не втечу
Й не залишу тебе самого
Ніколи не змушу тебе плакати
Ніколи не скажу
Ніколи не скажу «прощавай»
Ніколи тебе не обману й не скривджу
Я ніколи тебе не покину
Ніколи тебе не підведу
Ніколи не втечу Й не залишу тебе самого
Ніколи не змушу тебе плакати
Ніколи не скажу «прощавай»
Ніколи тебе не обману й не скривджу
Я ніколи, ніколи
Тебе не покину
Я ніколи, ніколи
Тебе не покину
Дякую.
Руперте, дуже дякую, що прийшов.
Тато був би радий бачити тебе тут.
Не хочеш зайти до нас, Рупі?
Ми запросили гостей,
і Ребекка образилася б, якби я тебе не запросила.
Дякую вам…
Ну, на жаль, нам треба їхати.
Пора спати.
Тобі чи дитині? Бум!
Взагалі-то, матері й дитині.
Так, вона не засне в колисці, якщо мене не буде поруч.
-Ой, невже? -Чудово.
Бережіть себе.
Ребекко, я хотів сказати,
що переконав Бекс відмовитися від акцій «Ричмонда».
Зараз вона не має часу на футбол.
Ми хотіли б віддати їх тобі.
Подарунок на похорон?
Дуже чуйно з твого боку, Рупі.
Так. Дуже дякую, Руперте.
-Твоя правда. -Так.
Мабуть, треба порвати з Семом.
-Що? -Чому?
-Річ не у віці, так? -Ні. Я…
Я не впевнена. Я…
-Тебе турбує реакція преси? -Мабуть.
Я знаю.
Завеликий пеніс.
Твоїй маленькій вагіні боляче.
Саме так.
…і щоб там було повітря.
До речі.
-Привіт. -Привіт.
Ми з Біллі якраз збиралися…
-Так. -…поговорити про 1966 рік.
Як справи?
Ось і він.
Побажай мені удачі.
Ти зможеш.
Усе буде гаразд.
Але будь делікатна.
О боже, він усміхається. Як я цього не люблю.
Ребекко, дуже дякую. Я знову відчуваю пальці.
Я такий радий, що в нас один розмір.
Так, я теж.
Залиш собі.
Ваша щедрість не має меж.
Джеймі, хочеш випити?
Навіть не знаю, з чого почати. Я трохи…
не в собі.
Почнеш з пива?
Ні, дякую. Послухай, Кілі.
Я знаю, що ти щаслива з Роєм,
але сьогодні я зрозумів, що зненавиджу себе, якщо не скажу…
Я повернувся в Ричмонд не лише щоб утекти від батька.
Я повернувся також через тебе.
Я думаю, що нарешті став кращою версією себе.
Ти завжди знала, що я можу бути таким.
І я знаю, що так казати – безумство, але…
Я тебе кохаю, Кілі.
Вибач.
Гей.
Слухай, я сьогодні поводився як козел, по-дурному жартував.
Просто від смерті мені не по собі,
бо коли помер мій дідусь,
я щовечора цілий рік молився,
просив нагоди ще раз з ним поговорити чи ще раз його побачити,
ніби він Обі ван Кенобі.
І ні хріна не сталося.
Але тоді я зрозумів…
що життя в нас одне,
і я не хочу гаяти ні секунди.
Я тебе кохаю, Кілі.
Вибач.
Я весь день хотів це зробити, але не мав нагоди.
Семе,
ти такий добрий і люблячий
і… мудрий.
-Але… -О ні.
Ненавиджу ці «але» і не вмію брехати.
Є тільки одна проблема…
Є одна проблема, якої я не можу ігнорувати.
Яка саме?
Ти чудовий.
Чому це погано?
Бо ти можеш зробити мені боляче.
Ти теж можеш.
І тебе це не лякає?
Ні.
-А тебе лякає? -Так.
І я… Думаю, мені треба дізнатися чому.
Самій.
Я розумію.
Не поспішай.
Усе гаразд.
Дякую.
Але, Ребекко, хочу тебе попередити.
Про що?
Я стану тільки кращим.
Я знаю.
-Усе було смачно. Дуже дякую. -Дякую, що прийшов, Тьєррі.
Так.
-Бувай, Айзеку. -Дякую, Айзеку.
Леді.
Співчуваю утраті, леді.
Не треба, Теде.
Це ж не ти його вбив.
Мамо.
Вибачте, що запізнився. Це казати треба?
Усе гаразд?
Усе? Аж ніяк. Ні.
Але зі мною все гаразд, так.
-Добре. -Так.
Я бачився з містером Велтоном лише раз,
але те, що людина його віку може станцювати всі па
з мюзиклу «Співаючи під дощем» Дональда О'Коннора,
дало мені надію стати таким у похилому віці.
Пол любив дві речі:
увагу та смішити її.
Я про це забула. Дякую, Теде.
Що ж, на добраніч.
Ходімо?
Флоренс любить скалічених пташок, так?
Ходімо сюди.
Точно.
…у них чудово, брате.
Ви з Семом зробили паузу?
Як ти дізналася?
Я твоя мама. Я все знаю.
І ще я бачила, як він сумний вийшов з шафи.
Точно.
Мені треба випити.
Тоді ходімо.
Ой, дивись. Ти тут схожа на хлопчика.
Ну, ти мене постригла.
Так, я завжди хотіла хлопчика.
-Що тут у нас? -Дивися, яке в мене довге волосся.
ЛІТО 79-ГО
-Домашні відео. -Я перезаписала цю касету.
Надіюся, що ні.
Ого, які в тебе вилиці. Боже.
Чому я сиджу в тазику?
Ти зробила з нього басейн.
Усі сусідські діти, в яких були басейни,
спеціально приходили скупатися в твоєму.
-Добрий тазик. -Точно.
-Ти все ще моя маленька дівчинка. -О, мамо.
Ти моя маленька дівчинка.
Здається, ти була закохана в Ріка Естлі, мамо.
Мабуть, була. Але ж це не він?
Авжеж він.
Я думала, він чорношкірий.
Це Рік Естлі?
Так.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк