Не съм се излежавал толкова, откакто разтегнах сухожилие.
Дали...
да не се разкрием?
Тайнствеността ми допада.
Да се дебнем на работа.
Не е ли скандално и забавно?
Не. Адски е стресиращо.
Побелявам.
Нямаш нито един бял косъм.
Не е на главата.
И долу не е. На подмишниците. Виждаш ли?
Проблемът е решен.
Знаеш ли, ако кажем на хората за нас,
ще мога да правя това пред всички.
Ти явно няма да мирясаш.
Не, няма.
Уикендът ни е свободен.
Тогава ще го заема.
Къде отиваме? - В Гърция?
Боже, майко!
Ето къде били резервните ми ключове.
Сам, помниш ли майка ми?
Драго ми е да се запознаем официално, Дебора.
Съжалявам, че съм по боксерки.
И то впити.
Подобно на лошо описание, не оставят почти нищо на въображението.
Извинявам се.
Добре, приключихме с любезностите.
Кажи сега, майко,
какво направи татко този път?
Умря.
Тед Ласо
Къде ли е баща й в момента?
В хладилна камера.
Не, имах предвид духовно.
В хладилна камера.
Като малък вярвах, че добрите хора отиват в рая,
а лошите - в ада.
Сега знам, че сме и добри, и лоши. Където и да е, дано е щастлив.
Представям си, че в рая командват животните,
а хората са домашни любимци.
Искам да прекарам цяла вечност, свит пред камината
в краката на Синди Котфорд.
Да.
Аз искам да се преродя като тигър
и да разкъсвам всеки недоброжелател.
Тялото на човек веднага след смъртта олеква с 21,3 грама.
Казват, че толкова тежи душата.
Този, който го е установил,
явно е претеглил някого, убил го е и пак го е претеглил.
Живееш, умираш и дотам.
Приятна вечер.
В цикъл е. - Ясно.
Ще отидем на погребението заедно, като отбор.
Това означава вратовръзки, ризи...
И никакви маратонки. - Какво?
Добре.
А ако са страхотни "Изи"-та?
Да. - Какъв цвят?
Яркочервени.
Добре, ще обуя официални обувки.
Откъде се купуват?
Нямам време да вися на опашка цяла нощ за нови обувки.
За такива не се виси на опашка.
Никой не ги иска.
Господи, тази проклета песен!
Майко, спри я!
Момент, саламче. Не те чувам.
Как ще ме чуеш!
Какво искаш? - Защо пускаш тази песен?
Прощавай, обичам да кънти из цялата къща, когато се събудя.
Изпълва ме с щастие.
Днес обаче не е редно да си щастлива.
Щастието трябва да е ежедневно.
Искаш ли да поговорим?
Не... Аз съм щастлива.
Не е нужно да говорим за нищо.
Предишната Ребека обичаше тази песен.
Целият свят обичаше тази песен.
Но ни втръсна от слушане и я зарязахме.
При мен не е така.
Обичам ли нещо, то е завинаги.
Можеш да промениш тази стая както искаш.
Не е нужно да я пазиш за мен.
Не, напомня ми за времето, когато бяхме близки.
Искам да си остане така.
Сетих се коя песен да пусна.
О, не!
Добро утро, Смрадливке.
Какви ги вършиш?
Исках да видя дали още го мога.
Тренировките на Трейси Андерсън имат ефект.
Нора, побързай!
Опитвам се да внимавам.
На твоите години го правех за секунди.
Вярно е.
И то подпийнала.
Флорънс, откога не сме се виждали!
Дебора. - Благодаря, че дойде.
С Нора сме на твое разположение.
Нали, Нора?
Нора! - Боже.
Добре съм.
Странно нещо са погребенията, нали? - Да.
Да.
Като тържество,
но за тъжни хора.
И всеки знае, че от него се очаква да е тъжен.
Може да не е тъжен,
но трябва да бъде такъв.
Много е странно.
Да, ужасно.
Рой, ако умреш, погребение ли искаш, или кремация?
Ако днес те блъсне автобус, какво да правя?
Постарай се шофьорът на автобуса да бъде наказан.
Отмъсти за мен, Кийли.
Отмъсти за мен!
Погребението ти разбърка мозъка.
Открих една фирма,
която те погребва в биоразградим чувал.
И когато се разложиш,
наторяваш семената на плодно дърво.
Това искам.
Така ти и всички, които ме обичат, ще ядете плодове от моето дърво.
Това е откачено.
И го казва човек, който иска да съсипя шофьор
само защото те е прегазил, за да предпази дете.
Това, за детето, не го знаех.
Допада ми да храня хората чрез смъртта си.
С плодове от разлагащия ти се труп?
Не бих ги ял.
Но ще ядеш кебап с косъм в него?
Няма проблем, щом знам чий е.
Човекът е много симпатичен.
Не се сърдиш наистина, нали? - Напротив!
А сега трябва да се правя на тъжна.
Натъжих се.
ТЕД, БЛАГОДАРЯ ЗА ВСИЧКО, КОЕТО НАПРАВИ ЗА МЕН. НЕЙТЪН
Мамка му.
Моите съболезнования.
Боже. Не мога да повярвам, че дойдохте.
Как няма да дойдем! - Татко ви обичаше.
Кои са тези?
Нямам представа.
Скъпа Дебора.
Рупърт.
Искрени съболезнования.
Не очаквах да дойдеш.
Едно семейство сме.
Имах предвид, че не си поканен.
Радвам се, че те виждам, Рупи.
Представям ви Даян.
Какво пухкаво бебче.
Браво, майко, обиди го и то се разплака.
Ела.
Ето това е, вълшебното докосване.
Не е вълшебно.
Изядох плацентата сурова и тя го знае.
Махнах всички телевизори вкъщи.
По цял ден гледам тях.
Колко хубаво.
Простете.
Съболезнования. - Благодаря, Лесли.
Съжалявам, г-жо Уелтън.
Съболезнования.
Колко от тях са дошли? - Всички.
И нито един не е с маратонки.
Защото държат на теб.
Обувките ми убиват! - Ей сега ще седнем.
Дишай дълбоко.
Ребека. - Сам.
И Колин, и Айзък, и Нейтън.
Всички. Много ви благодаря, че дойдохте.
Съболезнования.
Да, съболезнования.
Да...
Бащите са помощните колелца на велосипедите...
Прощавай, не исках да ги повтарям и...
Съболезнования.
Дръзка.
Долната отрепка.
Стига, нека загърбим миналото.
Вече имам дъщеря. Промених се.
Ясно.
Това, че имаш дъщеря, заличава
отвратителното отношение към жените в живота ти.
Супер.
Рупърт, мисля за смъртта ти всеки божи ден.
Нямам търпение.
Ще бъда в червено на погребението ти.
Ще бъда радостен лъч за останалите трима присъстващи.
Драго ми беше, Дръзка.
Разкарай се и пукни, Рупърт.
ТРЕНЬОР ЛАСО
Добро утро, Тед.
Така.
Тед, нищо ти няма.
Просто дишай.
Фокусирай се върху формулата 4-7-8.
Можеш, хайде. Дишай.
Идвам.
Бебето е гадно.
Не е нужно да ме успокояваш.
Не, съвсем сериозно.
Отвратително бебе. Не ми харесва.
Обичам те. - И аз.
Можеш да разчиташ на мен. - Знам.
С теб съм.
Джоунс! - Дръзка! Господи.
Здравей!
Вече съм свикнал.
Съболезнования.
Изглеждаш страхотно! - Благодаря.
И вие сте добре, влизайте.
Боже.
Май трябва да сме тъжни.
Да...
Странно нещо са погребенията.
Точно за това говорех одеве.
Искаш ли да станеш дърво след смъртта си? - Защо не!
Или много глупаво куче.
И двете ме устройват.
Къде е Тед?
Дръзка и Тед на дърво седят... - Боже.
И се Ч-У-К-А-Т. - Стига, трол такъв.
Извинявай. Често обиждам красивите жени.
Благодаря ти.
Между другото, да сменя темата,
мисля, че Ребека си има тайно гадже.
Какво? - От няколко седмици.
Дали моментът е подходящ
да я попитам/изнудя да ни каже кой е?
Не пречи да опитаме.
Кийли. - Джейми.
Хубав костюм.
Как сте се докарали всички!
Дай да ти оправя...
Това костюмът от Тед ли е?
Този ли? - Да.
Не си спомням...
Да.
Той е.
Много е хубав. - Благодаря.
Не е ли детинско друг мъж да ти купува дрехи?
За бога.
Не. Той не купува всичките ми дрехи.
Повечето са ми подарък от мама.
Да вървим.
Ябълка ли гризеш?
Да.
Откъснах я от едно дърво.
Има вкус на трупове.
Не е смешно, Рой.
Не, но е изненадващо вкусна.
Усмихни се, Кийли, на погребение сме.
Ненавиждам официални обувки, Джейми.
Знам, мучачо.
Те не са направени за хора като нас.
А за овце.
За мъгъли.
За тъпаци.
Вкъщи ще ги изгоря и споменът за тях ще изтлее в ада.
Исусе!
Не замесвай Хесус в разговора за проклетите обувки.
Как си, Тед?
По-добре.
Не съвсем, но по-добре.
Чудесно.
Защото когато някой не е съвсем добре, застъпвам аз.
Може ли да седна?
Да, разбира се.
Нещо за пиене? Чай или нещо друго?
Не, благодаря. Мразя чай.
Има вкус на мокра хартия.
Всичко ще ти кажа.
Май за пръв път влизам в истинска англиканска църква и...
Домъчня ми за теб. Иска ми се да си тук.
И аз искам. Обичам погребения.
Отворен ли е ковчегът?
Дано. Държа да видя.
И аз.
Знаеш ли какво?
Да...
Не говориш сериозно. - Напротив!
Какво? Без майтап.
Навремето ми харесваше само да се изповядвам.
Толкова освобождаващо! Изливах всички гадости от главата си.
Боже, един свещеник се изчерви и повърна едновременно.
Казаха да ви помоля да бъдете по-тихи.
Но донесох това.
Супер!
Свих я от едно момченце с роба. - Не, Дръзка!
Смрадливке...
С кого се чукаш тайно? - Какво?
Хайде, стига, няма смисъл да отричаш.
За какво говорите?
Как ще обясниш тъпото съобщение след срещата,
факта, че не сме излизали от две седмици,
и това, че дори на погребението на баща ти от теб струи доволство?
Господи.
Мамка му.
Знаех си! - Боже, беше права!
Казаха да ви помоля да бъдете по-тихи.
Викарият май ще започне да псува.
Наред ли е всичко?
Да, разбира се.
Разпитваме Ребека с кого се чука.
Аз знам кой е.
И си го бива.
Майко!
Стига... Чакай, чакай.
Да поиграем на "20 въпроса".
Да! - Колко вълнуващо.
Висок ли е?
Да.
Да не е Сам? - Как се сети, мамка му?
Боже, разкрих го!
Извинете ме за момент, моля.
Какво?
Успях! - Господи!
Стига!
Боже...
Да останат само най-близките роднини. Моля!
Много сте лоши.
Не ние, ти.
Съжалявам.
Най-яката шефка.
Простете, отче.
Съжалявам, безобразно поведение.
Тед, паник атаката не ме изненадва.
Възможно е това погребение
да е събудило спомена за погребението на баща ти.
Не.
Не бях на погребението му.
Защо не отиде?
Защото той се предаде.
Предаде семейството си.
И самия себе си.
И го мразех заради това.
И май още го мразя.
И аз смятам така.
Разбираемо е.
Случилото се с баща ти е трудно за осмисляне от всекиго,
особено от подрастващия му син.
Съгласен ли си?
Да, добре.
Чудесно.
Защо не споделиш с мен какво стана?
Реши ли какво ще кажеш в словото си?
Не искам да говоря.
Ребека!
Ще изглежда ужасно, ако не кажеш добра дума за баща си.
Не ми пука.
Нямам какво хубаво да кажа.
Какво ти става?
Той беше добър баща и прекрасен съпруг.
Нима?
Защо се гневиш?
Не ми се говори за това точно днес.
Стига детинщини.
Наистина ли искаш да знаеш?
Защото ми писна да пазя тайни.
Татко ти изневеряваше. Видях с очите си.
Нямаше те,
а аз трябваше да преспя у Дръзка.
Дори датата помня. Петък 13-и, 199...
...и първа, през септември.
Помня датата, защото с група съученици
щяхме да гледаме хорър поредица.
Прибрах се от училище, както обикновено,
и се качих в стаята си, за да...
...свием бутилка вино от вашето барче,
и когато отворихме вратата,
чух...
Бум!
Влязохме да видим какво става.
Отворих вратата и...
...и го видях.
В цялото му величие, с навирен задник, а г-жа Рейнолдс викаше името му.
Дръзка онемя за пръв път в живота си, а аз просто...
...започнах да крещя, давех се в сълзите си.
Той хукна подир мен по халат, молеше ме да спра, но аз...
Хукнах да се обадя на 911.
Грабнах една от бирите му в хладилника
и я изпих.
После се обадих на мама да се прибере от работа.
На другия ден, когато се върнах,
той не обели нито дума за това.
Ето затова съм изпълнена с гняв, разбра ли?
Затова винаги съм го мразела.
И още го мразя.
Знам.
Представа си нямаш.
Имам предвид, че знам за изневерите.
Всичките.
И нищо не си направила?
Естествено, че знаех. Всичко знам.
Тогава мразя и теб.
Мразя те за това, че му се оставяше.
Съжалявам, Тед.
Да, и аз.
И разбирам защо му се сърдиш.
Отнел ти е много.
И на майка ми.
И на нея, да.
Любопитна съм за нещо.
Той какъв беше?
Свестен човек.
Бъбривец, ако щеш вярвай.
Може би трябваше и да слуша повечко понякога.
Какво харесваше у него?
Защо?
Каза ми заради какво го мразиш.
Искам да чуя с какво те е карал да се чувстваш добре.
Когато бях пети-шести клас, имаше една книга "Джони Тремейн"
и за домашно трябваше да я прочетем.
В края на месеца не бях прочел и ред.
Щяхме да имаме контролно,
класно, на другия ден.
Вечерта бях ужасно притеснен и не можех да заспя,
а татко ми се скара.
Разплаках се,
а той рече: "Чакай, какво става?".
Обясних му.
А той каза: "Не се тревожи.
Иди в стаята си, легни си
и мисли за нещо хубаво".
Така и направих.
На сутринта татко рече: "Няма да ходиш с колелото, ще те закарам".
Добре, казвам.
И докато пътувахме към училище, ми разказа цялата книга
като приказка за "лека нощ".
Беше будувал цяла нощ,
за да я прочете цялата,
защото не искал детето му да се тревожи за някакво глупаво класно.
И получих шестица.
Добър баща беше.
Но май не го осъзнаваше.
Мисля, че ако знаеше колко е добър
в неща, които дори не му бяха цел,
едва ли щеше да постъпи...
Трябваше да му го кажа.
Да говоря повече с него.
Толкова му бях ядосан.
Вечно беше на работа или с приятели,
а после си отиде.
Тогава се заклех никога да не допускам
да не разбера, че някой страда вътрешно.
Защото животът е труден.
Много труден.
Благодаря, Тед.
Не знам дали е позволено, но може ли прегръдка?
Разбира се.
Спокойно.
Ще ме таксуваш ли за сеанса?
Естествено.
Добре. - За домашното посещение.
Благодаря, че се отзова.
Няма защо.
Извинявай, но...
Не съм силна като теб.
Боях се да го напусна завинаги.
Аз не се ли боях да напусна Рупърт?
Бях в ужас!
И с право, защото да си сам е...
направо ужасно!
Но си струваше.
Защото взе да става прекрасно.
Радвам се да го чуя.
А и Рупърт е самодоволно говно.
Защо тогава все го ласкаеш?
Най-добрият начин да се справиш с такъв човек,
е да му покажеш, че си неуязвим.
А и в края на краищата,
кое е по-важно - да си любящ, или да си прав?
Гордеех се с теб, когато го напусна.
Знаеше, че заслужаваш повече.
Мъкна емоционален товар,
но обичам ли нещо, е завинаги.
А и обичах баща ти.
Въпреки изневерите му?
Да.
Не беше нужно да е идеален. Винаги се връщаше.
Всъщност се радвам, че ме мразиш.
През годините си мислех, че не изпитваш нищо към мен.
Предпочитам гнева пред безразличието ти.
Време е.
И благодаря, че пазихте тишина.
Да вървим.
Да се помолим.
Отче наш...
...който Си на небето, да се свети името Ти.
Чудна благодат,
спасителна за мен.
"Господ е Пастир мой.
Няма да остана в нужда.
На зелени пасбища ме успокоява."
Благодаря.
Обикновено се налага да послъжа
за това колко добре познавам покойника.
Но в този случай познавах Пол отлично.
Идваше на църква всеки уикенд,
сядаше ето там
и попиваше всяка дума
на коментара за мача на "Ричмънд" от телефона си.
Но никога не съм смъмрял Пол за това. - Господи.
Футболът му беше страст. - Боже.
Обичаше този спорт
и беше отдаден на отбора си.
Същата страст и отдаденост
проявяваше и като съпруг и баща
към семейството си.
А сега ще чуем хвалебствено слово от дъщеря му Ребека.
Чао.
Не знам какво да кажа.
Баща ми...
беше...
Любовта не ни е непозната.
Знаеш правилата...
Както и аз.
Отдавам ти се до последната си клетка.
Такава преданост от друг не ще получиш.
Аз...
просто искам да ти кажа как се чувствам,
да те накарам да ме разбереш.
Никога няма да се откажа от теб.
Никога няма да те разочаровам.
Никога няма да избягам
и да те изоставя.
Никога няма да те разплаквам.
Никога няма да кажа...
Никога няма да кажа сбогом.
Никога няма да изрека лъжа и да те нараня.
Никога няма да се откажа от теб.
Никога няма да те разочаровам.
Никога няма да избягам и да те изоставя.
Никога няма да те разплаквам.
Никога няма да кажа сбогом.
Никога няма да изрека лъжа и да те нараня.
Никога няма да се откажа...
...да се откажа от теб.
Никога няма да се откажа...
...да се откажа от теб.
Благодаря.
Рупърт, благодаря ти, че дойде.
Татко много щеше да се зарадва.
Защо не се отбиеш у дома, Рупи?
Ще се съберем там,
а Ребека ще ми се разсърди, ако не те поканя.
Благодаря и на двете ви...
Но трябва да вървим.
Време е за сън.
За теб или за бебето?
За майката и детето.
Да, отказва да заспи, ако не съм до нея.
Наистина ли? - Колко мило.
Всичко хубаво.
Ребека, щях да забравя.
Бекс се отказва от акциите си в "Ричмънд".
Нямаме време за футбол сега.
Така че ти ги даваме.
Като подарък по повод погребението ли?
Много мило от твоя страна, Рупи.
Да, много ти благодаря, Рупърт.
Да, права си.
Мисля, че трябва да скъсам със Сам.
Защо?
Нали не е заради възрастта? - Не, дори не съм сигурна...
Заради медийната реакция ли? - Може би.
Сетих се.
Прекалено му е голям.
Причинява ти болка.
Да, позна.
В този ред на мисли...
Здравей.
Ние с Били ще поговорим за 1966 г.
Как си?
Ето го.
Пожелай ми късмет.
Ще се справиш.
Всичко ще бъде наред.
Но подходи внимателно.
Боже, усмихва се. Не мога да го понеса.
Ребека, много ти благодаря. Пак усещам палците си.
Радвам се, че носим един номер.
Чудесно. Аз също.
Задръж ги.
Щедростта ти не знае граници.
Здравей, Джейми. Нещо за пиене?
Не знам откъде да започна. Не съм съвсем на себе си.
Защо не започнеш с бира?
Не, благодаря. Слушай, Кийли.
Знам, че си с Рой и си щастлива,
но днес осъзнах, че непременно трябва да ти кажа...
Не се върнах в "Ричмънд" само за да се отърва от баща ми.
Върнах се и заради теб.
Мисля, че най-сетне ставам по-добър човек,
какъвто ти усещаше, че мога да бъда.
И знам, че е налудничаво и подло, но...
Обичам те, Кийли.
Прощавай.
Слушай, днес прекалих с тъпите си шегички.
Смъртта ми действа напрягащо.
Когато дядо почина,
всяка вечер в продължение на година се молех
да поговоря с него само веднъж, да го видя за последно,
сякаш е Оби-Уан Кеноби.
Не стана.
Но ме накара да осъзная,
че имаме само един живот
и не искам да пропусна ни секунда.
Обичам те, Кийли.
Съжалявам.
Извинявай.
Цял ден исках да го направя, но нямах възможност.
Сам.
Толкова си мил и любящ.
И мъдър.
Но... - О, не.
Мразя "не"-та, няма да лъжа.
Има един проблем, който...
Има нещо, което не мога да пренебрегна.
Какво е то?
Ти си прекрасен.
Защо да е лошо?
Защото ставам ужасно уязвима.
И аз съм уязвим.
Това не те ли плаши?
Не.
Теб плаши ли те? - Да.
И мисля, че трябва да разбера защо.
Сама.
Разбирам.
Помисли си.
Няма проблем.
Благодаря.
Но, Ребека, трябва да те предупредя за нещо.
Ще стана още по-прекрасен.
Знам.
Благодаря за чудесната почерпка. - Благодаря, че дойде, Тиери.
Моля.
Довиждане, Айзък. - Благодаря.
Дами.
Съжалявам, дами.
Недей, Тед.
Нали не си го убил ти?
Мамо.
Съжалявам, че закъснях. Така става ли?
Да, наред ли е всичко?
Всичко? Съвсем не.
Но аз се справям.
Добре.
Виждал съм г-н Уелтън само веднъж,
но фактът, че човек на неговата възраст
можеше да изпълни целия танц от "Аз пея под дъжда",
ме изпълни с надежда за старостта.
Пол обичаше две неща:
вниманието и да я разсмива.
Бях забравила. Благодаря, Тед.
Приятна вечер.
Тръгваме ли?
Флорънс харесва ранени птички.
Насам.
Да, така е.
Супер са, брат.
Пауза ли правите със Сам?
Как разбра?
Майка ти знае всичко.
А и го видях да излиза натъжен от килера.
Ясно.
Питие, моля.
Ела.
Виж, приличаш на момченце.
Като си ме подстригала... - Винаги съм искала момче.
Какво друго имаме тук?
ЛЯТО '79
Домашни филмчета. - Изтрила съм ги.
Дано не си.
Какви скули имаш само!
Защо седя в леген?
Това е басейнът ни.
Съседските деца имаха басейни,
но идваха да се плацикат в твоя леген.
Бива си го. - Наистина.
Още си малкото ми момиченце. - Майко...
Детенцето ми.
Навремето май си падаше по Рик Астли, майко.
Възможно е. Но това не е той, нали?
Той е, естествено.
Мислех, че е Блек.
Това ли е Рик Астли?
Да.
Превод на субтитрите Боряна Богданова