Tak dlouho jsem ležel, když jsem si natáhl hamstring.
Měli bychom…
…o nás lidem říct?
Mě to zatajování baví.
Dělat v práci jakoby nic.
Není to skandální a zábavné?
Ne. Je to hrozný stres.
Už z toho šedivím.
Neviděla jsem na tobě ani jeden šedý vlas.
Já nemyslel na hlavě.
Ani tam dole. V podpaží. Vidíš?
Problém vyřešen.
Kdybychom o nás lidem řekli,
tak bych mohl tohle dělat na veřejnosti.
Ty to nepustíš z hlavy, že?
Ne, nepustím.
O víkendu máme volno.
Přidám se k tobě.
- Kam zajedeme? - Co do Řecka?
Bože! Mami!
Skvělý, to byly moje náhradní klíče.
- Same, pamatuješ na moji mámu? - Rád vás oficiálně poznávám, Deborah.
Kéž bych teď neměl jen boxerky.
Boxerky.
Je to jak na špatné výstavě. Není zde prostor k představivosti.
Hrozně se omlouvám.
Tak, zdvořilosti už jsme si odbyli, tak povídej, mami.
Co otec zase provedl?
Umřel.
Kde myslíte, že teď její táta je?
V rakvi v pohřebním ústavu.
Ne, kde je jeho duše.
V rakvi v pohřebním ústavu.
Zamlada jsem věřil tomu, že se za dobré skutky chodí do nebe
a za špatné skutky do pekla.
Teď už vím, že všichni dělají oboje, takže ať je kdekoliv, snad je spokojený.
Já si představuji nebe, kterému velí zvířata a mají lidi za mazlíčky.
Chtěl bych strávit věčnost schoulený u ohně
u nohou nějaké kočky.
Jo.
Chtěl bych se reinkarnovat jako tygr.
Abych mohl ty, co se mi nelíbí, zničit.
Když zvážíte tělo mrtvoly hned po smrti,
je o 21,3 gramu lehčí.
Říká se, že to je hmotnost duše.
Ten, kdo tohle zjistil,
očividně někoho zvážil, zabil ho a pak ho zvážil znovu.
Žiješ, umřeš, hotovo.
Dobrou.
- Má krámy. - Aha. Jo.
Hej. Na ten pohřeb půjdeme všichni jako jeden tým.
To znamená kravaty, košile
- a žádný tenisky. - Cože?
Dobře.
Ale co když to jsou Yeeziny?
- Jo. - Jakou mají barvu?
Jsou křiklavě červený.
Dobře, vezmu si boty k obleku.
Kde se to kupuje?
Nemám čas, abych stál frontu až do rána a čekal na nový boty.
To kvůli těmto botám nemusíš, kámo.
Ty nikdo nechce.
Bože můj! Zase ta zasraná písnička!
Matko! Vypni to!
Vydrž, Buřtíku.
Počkej, neslyším tě.
Jasně že mě kurva neslyšíš.
- Co jsi chtěla? - Proč si to pouštíš?
Promiň, mám po probuzení ráda, když to hraje v celém domě.
Cítím z toho štěstí.
Dnes bys neměla být šťastná.
Měla bys být šťastná každý den.
Chceš si o tom promluvit?
Ne. Já jsem šťastná.
Nepotřebuju si promluvit o ničem.
Mladá Rebecca měla tu písničku moc ráda.
Stejně jako všichni na světě.
Ale hráli ji do zblbnutí a už nás nebaví.
Já taková ale nejsem.
Jak mám jednou něco ráda, je to navždy.
Můžeš si ten pokoj předělat, jak chceš.
Nemusíš to nechávat kvůli mně.
Připomíná mi to dobu, kdy jsme si byly blízké.
Chci ho tak nechat.
Už vím, co si teď pustím.
Ale ne!
Dobré ráno, Fujko.
- Co to sakra děláš? - Chtěla jsem vědět, jestli to ještě umím.
Ty tréninky od Tracy Anderson zabírají.
Noro, dělej!
Dávám si na čas. Jsem opatrná.
Já to v tvým věku zvládla za pár sekund.
To je fakt.
A navíc opilá.
Florence, dlouho jsme se neviděly.
- Deborah. - Díky, že jsi přišla.
S Norou ti můžeme s čímkoliv pomoct.
Že, Noro?
- Noro! - Bože.
Nic mi není.
Pohřby jsou divný, že?
Jo.
Je to taková party
pro smutný lidi.
Všichni vědí, že tam musí být smutní.
Třeba ani smutní nejsou.
Ale musí dělat, že jsou.
To mi přijde divný.
Jo, je to hrůza.
Jestli umřeš, chceš, aby tě pohřbili, nebo spálili?
Kdyby tě dneska srazil autobus, co mám dělat?
Běž za tím autobusákem a zařiď, aby si to odskákal.
Pomsti mě, Keeley.
Pomsti mě!
Ten pohřeb ti vlezl do hlavy, co?
Našla jsem jednu firmu,
která tě pohřbí v rozložitelným pytli.
A až se tvoje tělo rozloží, bude hnojivem pro semínka ovocného stromu.
Tohle chci já.
Protože ty a všichni, co mě mají rádi, z něj můžou jíst ovoce.
To je mega ujetý.
Říká ten, co chtěl, abych zničila autobusákovi život jen proto,
že tě srazil, protože se vyhýbal dítěti.
Já o tom zasraným děcku nevěděl.
Líbí se mi to, že moje smrt může lidi nakrmit.
A to ovocem z tvý hnijící mrtvoly?
Já bych to nejedl.
Ale klidně sníš kebab, ve kterým je vlas.
To nevadí, když vím, čí je.
To k tomu patří. Je to fajn chlapík.
- Nejsi doopravdy naštvaná, že ne? - Jsem.
A teď musíme jít na pohřeb a tvářit se smutně.
Já už smutnej jsem.
Tede, díky za všechno, co jsi pro mě udělal. Nathan
Do prdele.
Upřímnou soustrast.
Božínku, skvělé, že jste přijeli.
- To je samozřejmost. - Táta vás měl rád.
Kdo to byl?
Netuším.
Moje drahá Deborah.
Ruperte.
Upřímnou soustrast.
Já nevěděla, že přijdeš.
Paul byl pro mě rodina.
Nebyl jsi pozvaný.
Moc ráda tě vidím, Rupie.
Tohle je Diane.
Je taková buclatá.
Gratuluji. Pomluvila jsi její postavu a rozbrečela ji.
Pojď za mnou.
Et voilà, kouzelný dotyk.
Není to kouzlo.
Snědla jsem syrovou placentu a ona to pozná.
Doma už nemáme ani jednu televizi.
Sedím a dívám se na ně.
To je krásné.
Omluvte mě.
#JSME RICHMOND
- Upřímnou soustrast. - Díky, Leslie.
Mrzí mě to.
Upřímnou soustrast.
- Kolik jich přišlo? - Všichni.
A nikdo nemá tenisky.
Až tak jim na vás záleží.
- Hrozně mě bolí nohy. - Za chvilku si sedneme.
Dýchej.
- Rebecco. - Same.
A Coline a Isaacu a Nathane.
Všichni, moc děkuji, že jste přišli.
Upřímnou soustrast.
Jo, upřímnou soustrast.
Ano,
otcové jsou jako pomocná kolečka na kole, která…
Pardon. Nechtěl jsem říkat to, co oni, takže…
Upřímnou soustrast.
Odrzlo.
Sešlej sráč.
Ale no tak, Odrzlo. Co bylo, bylo, ne?
Mám dceru. Změnil jsem se.
Jo, jasně.
To, že máš dceru, smaže všechny ty podlosti, co jsi kdy ženským provedl.
Super.
Ruperte, myslím na tvoji smrt každičkej den.
Nemůžu se dočkat.
Na tvůj pohřeb půjdu v červeným.
Budu mezi těmi třemi lidmi, co tam budou, zářit štěstím.
Rád jsem tě viděl, Odrzlo.
Běž do prdele a chcípni, Ruperte.
TRENÉR LASSO
Dobré ráno, Tede.
Aha.
Tede, to bu… Tede, to bude dobré.
Dýchejte.
Soustřeďte se na dýchání, 4, 7 a 8 sekund.
Ale zvládnete. Šup. Dýchejte.
Už jedu.
To děcko je děsný.
Kvůli mně to říkat nemusíš.
Neříkám. Myslím to vážně.
To děcko je děsný. Nesnáším ho.
- Já tě miluju. - Já tebe taky.
- Jsem tu pro tebe. - Já vím.
Budu při tobě.
- Jonesová! - Odrzlo! Bože můj!
Ahoj!
Já už si zvykl.
Upřímnou soustrast.
- Sekne ti to! - Ráda tě vidím. Díky.
Dobrý. Pokračujte.
Bože.
Asi musíme být smutné.
Jo.
Pohřby jsou hrozně divný.
Dneska jsem přesně tohle říkala.
- Chceš být taky strom, až umřeš? - Sakra že jo.
Nebo fakt tupej čokl.
Oba mají skvělej život.
To jo.
Kde je Ted?
- Odrzlo a Ted, dvě hrdličky. - Bože.
- Š-U-K-A-J-Í. - Sklapni, ty trolle jeden.
Promiň. Hezkým ženám říkám hnusný věci.
Díky, Odrzlo.
Jo a mimochodem, mám pocit, že Rebecca s někým tajně chodí.
- Co? - Už týdny.
Je dnešek nevhodný,
abychom se jí vyptávaly a tahaly z ní, kdo to je?
Zkusíme to a dozvíme se to.
- Keeley. - Jamie.
Ty jo, pěknej oblek.
Vy všichni. Koukněme se na vás.
Koukni. Pojď sem.
Tohle je ten oblek, co ti koupil Ted?
- Tenhle? - Jo.
Už si nevzpomínám.
Jo.
- Je moc pěknej. - Díky.
Ponižuje tě, že ti nějakej chlap kupuje oblečení, co?
Kriste pane.
Ne. Nekupuje mi všechno oblečení.
Většinu mi dala máma.
Pojďme.
To je jablko?
Jo.
Mám ho tady ze stromu.
Chutná po mrtvolách.
To není vtipný, Royi.
Není, ale je to překvapivě dobrý.
Buď veselá, Keeley. Vždyť jsme na pohřbu.
Já boty k obleku nenávidím, Jamie.
Já vím, muchacho.
Nejsou dělaný pro lidi, jako jsme my.
Jsou pro ovce.
Jsou pro mudly.
Jsou pro dementy.
Až se vrátím domů, tak je zapálím a vzpomínky na ně shoří v pekle.
Ježíši, Dani.
Jesús nemá v konverzaci o těchhle prokletých botách co dělat.
Jak vám je, Tede?
Už lépe.
Nic moc, ale lépe.
To je dobře.
Když je někomu nic moc, tak můžu dělat svoji práci.
Jo.
Můžu si sednout?
Jste doktorka, jistě.
Dáte si něco k pití? Čaj nebo tak něco?
Ne, děkuji. Čaj nesnáším. Chutná to jako rozmočená papírová taška.
Řeknu vám cokoliv.
Myslím, že jsem ještě nikdy nebyl
v pořádném anglikánském kostele.
Chybíš mi, chtěl bych, abys tu byla.
Já taky. Mám pohřby moc ráda.
Mají otevřenou rakev?
Doufám že jo. Chtěl bych to vidět.
Já taky.
Víš ty co?
Jo, jo.
- To nemyslíš vážně. - Naprosto!
Co je? Myslím to vážně.
Jako malé se mi na kostele líbila jen zpověď. Bylo to osvobozující.
Říkala jsem tam šílenosti, co mě napadly.
Jednou se kněz kvůli tomu červenal a poblil zároveň.
Jo.
Mám vám vyřídit, abyste se ztišily.
Ale mám tohle.
- Pěkně. - Hezky.
Ukradla jsem to malýmu klukovi.
To ne, Odrzlo.
Takže, Fujko,
- s kým to tajně šukáš? - Cože?
Přeskočíme tu část, kdy to popřeš, jo?
O čem to jako mluvíte?
A co ta divná zpráva po tom rande,
to, že jsme spolu nikde už dva týdny nebyly,
a i když je dnes pohřeb tvého táty, tak záříš, jak kdyby tě někdo oprcal.
Bože.
Sakra.
- Já to věděla! - Bože, mělas pravdu!
Mám vám vyřídit, ať se ztišíte.
Farář vypadal, že bude nadávat.
Je všechno v pořádku?
No jasně.
Jenom chceme vědět, s kým Rebecca šuká.
Já to vím.
A je dobrej.
Matko!
Tak počkat.
Zahrajeme si 20 otázek.
- Jo! - To je žůžo.
Je vysokej?
Je.
- Je to Sam? - Jak to kurva víš?
- Bože! Já to uhádla! - Ne!
Na chvilku mě omluvte, prosím.
Cože?
- Uhodla! - Bože!
A dost!
Bože m…
Všichni ven kromě nejbližší rodiny, prosím.
Ty jsi ale.
To ty.
Promiňte.
Krutopřísná šéfka.
Odpusťte mi, Otče.
Promiňte, to je hrozné chování.
Není divu, že jste dostal panický záchvat.
Je možné, že by ve vás tento pohřeb vyvolal vzpomínky na pohřeb vašeho otce.
To ne.
Já na jeho pohřbu nebyl.
Aha, proč ne?
Protože rezignoval.
Na svoji rodinu.
I na sebe.
A já ho za to nesnášel.
Pořád ho za to nesnáším.
Taky myslím, Tede.
A to je v pořádku.
Taková situace by byla těžká k pochopení pro kohokoliv,
hlavně pro jeho syna.
Souhlasíte s tím?
Jo, dobře.
Dobře.
Nechcete mi říct, co se stalo?
Už víš, co řekneš v proslovu?
Já nic říkat nechci.
Rebecco.
Vypadalo by blbě, kdybys na pohřbu otce nic neříkala.
To je mi fuk.
Nemám co hezkého říct.
Co se ti stalo?
Byl to dobrý táta a skvělý manžel.
Fakt, jo?
Proč jsi tak naštvaná?
Nechci se o tom bavit. Dneska ne.
Nechovej se jako malá.
Fajn, fakt to chceš vědět?
Už mě totiž hrozně štve pořád něco tajit.
Táta tě podváděl a já to viděla.
Když jsi byla pryč a já měla přespat u Odrzly.
Pamatuju si i, že to byl pátek třináctého, 199…
…1, v září.
Pamatuju si to, protože jsme se s kámoši ze školy
chtěli podívat na všechny filmy s Jasonem.
Takže jsem jako obvykle přišel ze školy,
zašel jsem do svého pokoje…
…a šlohla flašku vína z barové skříňky.
A jak jsme otevřely dveře,
uslyšela jsem…
…prásk!
Šly jsme se tam podívat.
Otevřel jsem dveře…
…a našel ho tam.
V celé své kráse s vystrčeným zadkem a paní Reynoldsová křičela jeho jméno.
A Odrzlo poprvé v životě nic neřekla, ale já jsem…
…křičel a dusil se. Brečel.
Přiběhl ke mně v tom svém župánku a chtěl, abych přestala, ale…
…zavolal jsem záchranku.
Šel jsem do lednice, vzal si jedno jeho pivo
a vypil jsem ho.
Pak jsem zavolal mámě do práce, že musí přijít domů.
A další den, když jsem byla doma, o tom vůbec nic neřekl.
A proto jsem tak kurevsky nasraná, jasný?
Proto jsem ho vždycky nesnášela.
A pořád ho nesnáším.
Já vím.
Ne, nevíš, jak mi je.
Chci říct, že vím o tom jeho podvádění.
O všem.
Věděla jsi to, a nic neudělala?
Jistěže jsem to věděla. Vím všechno.
Tak tě taky nesnáším.
Za to, že jsi ho nechala, aby ti ublížil.
Mrzí mě, že se to stalo.
Jo, mě taky.
Chápu, proč jste na něj naštvaný.
O hodně vás připravil.
I moji mámu.
I vaši mámu, ano.
Něco by mě zajímalo.
Jaký byl?
Byl to dobrý člověk.
Překvapivě upovídaný.
Neuškodilo by, kdyby byl někdy i trochu uposlouchaný.
Co se vám na něm líbilo?
Proč?
Řekl jste mi, proč ho nesnášíte.
Chtěla bych slyšet i něco, co si pamatujete dobrého.
Když jsem byl asi v šesté třídě, měli jsme měsíc na to,
si za domácí úkol přečíst knihu Johnny Tremain.
Na konci měsíce jsem nepřečetl ani řádku.
Měli jsme psát test, velký test hned další den.
A ten večer před ním jsem byl nervózní, nemohl jsem spát
a můj táta mi za to vyhuboval.
A já začal brečet.
Ptal se mě, co se mi stalo.
Tak jsem mu to řekl.
Řekl, ať si s tím nelámu hlavu.
Ať jdu do pokoje, lehnu si a myslím na něco, na co se těším.
Takže jsem to udělal.
Ráno jsem se vzbudil a on mi řekl, že mě zaveze do školy.
A já, že klidně.
Po cestě do školy mi odvyprávěl celou knihu,
jako by mi předčítal před spaním.
On totiž nešel spát, vůbec nespal,
a celé to přečetl,
protože nechtěl, aby se jeho kluk stresoval kvůli nějakému testu.
A dostal jsem áčko.
Byl to dobrý táta.
Ale myslím, že to nevěděl.
Myslím, že kdyby věděl, jak je dobrý v tom,
v čem se ani nějak nesnažil být dobrý, tak by…
Tak by to asi neu…
Kéž bych mu to tak řekl.
Kéž bych mu toho řekl víc.
Byl jsem na něj naštvaný.
Pořád chodil do práce
a ven s kamarády a tak
a pak byl pryč.
Tehdy jsem si řekl, že si u každého, koho potkám,
musím uvědomovat, že ho možná něco trápí.
Život je totiž těžký.
Fakt těžký.
Děkuji vám, Tede.
Nevím, jestli je to legální, ale mohla byste mě obejmout?
Samozřejmě.
To bude dobré.
Budete mi to sezení účtovat?
Samozřejmě.
- Dobře. - Za službu do domu.
Díky, že máte své zásady.
Nemáte zač.
Promiň, Rebecco…
…nejsem silná jako ty.
Bála jsem se ho opustit napořád.
Myslíš, že jsem při rozchodu neměla strach?
Byla jsem vyděšená.
A odůvodněně, protože být sama
je kurevsky příšerný.
Ale bylo to nutné.
Začalo to teď být hrozně hezké.
Tak to ráda slyším.
Rupert byl navíc nesebekritický debil.
A proč jsi na něj tak milá?
Nejlepší způsob, jak s takovými lidmi zacházet,
je zajistit, aby se ti nedostali do hlavy.
No, popravdě,
co je důležitější, být láskyplná, nebo mít pravdu?
Jsem na tebe hrdá, že jsi ho opustila.
Věděla jsi, že máš na víc.
Já žiju s hodně problémy,
ale když něco miluju, tak je to navždy.
I tvého otce.
- I když se k tobě choval takhle? - Jo.
Nebyl dokonalý. Nevyžadovala jsem to. Vždy se vrátil.
Jsem ráda, že říkáš, že mě nesnášíš.
Já jsem si celé roky myslela, že ke mně necítíš nic.
Dám přednost tvému hněvu před nezájmem.
Je čas.
A děkuji, že jste se ztišily.
Tak pojď.
Pomodleme se.
Otče náš…
…jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé.
Úžasná milost.
Krásný zvuk.
„Pán je můj pastýř.
Není nic, co bych chtěl.
Louky jsou čerstvé a zelené.“
Děkuji.
Za běžných okolností bych si musel vymýšlet,
jak dobře jsem zesnulého znal.
V tomhle případě jsem však Paula znal velmi dobře.
Každý víkend chodil do kostela.
Seděl vždy tamhle.
A poslouchal úplně každé slovo
ze zápasů Richmondu, které si pouštěl na telefonu.
- Ale nikdy jsem za to… - …Kriste pane…
…Paula nekáral.
- Byla to známka toho… - Bože můj.
…jak moc ten sport miloval a jak byl svému týmu věrný.
Je to ta stejná láska a věrnost,
kterou prokazoval jako manžel a otec
i svojí rodině.
Nyní uslyšíme smuteční řeč Paulovy dcery Rebeccy.
Ahoj.
Nevím, co říct.
Můj otec…
…byl…
„Nejsme lásce cizí.
Ty pravidla znáš…“
A já taky.
Dělám na tom, abych byl úplně věrný.
Žádnej jinej chlap by ti tohle nedal.
Já…
…ti jen chci říct, jak se cítím.
Snažím se, abys mě pochopil.
Nikdy se tě nevzdám.
Nikdy tě nezklamu.
Nikdy neuteču.
A neopustím tě.
Nikdy tě nerozbrečím.
Nikdy ti neřeknu…
Nikdy ti neřeknu sbohem.
Nikdy ti nebudu lhát a neublížím ti.
Nikdy se tě nevzdám.
Nikdy tě nezklamu.
Nikdy neuteču a neopustím tě.
Nikdy tě nerozbrečím.
Nikdy ti neřeknu sbohem.
Nikdy ti nebudu lhát a neublížím ti.
Nikdy se tě ne… Nikdy se tě ne…
Nevzdám.
- Nikdy se tě ne… Nikdy se tě ne… - Nevzdám.
Děkuji.
Ruperte, díky moc, žes přišel.
Táta by byl taky moc rád.
Nechceš se stavit k nám, Rupie?
Bude u nás pár lidí
a Rebecca by se na mě naštvala, kdybych tě nepozvala.
Děkuji vám oběma.
No, my už musíme jít.
Je čas spinkat.
Pro tebe, nebo to dítě?
Pro matku a dítě.
Jo, v postýlce neusne, když s ní nejsem.
- Ne? - To je roztomilý.
Mějte se.
Rebecco, chtěl jsem ti říct…
Přemluvil jsem Bex, ať se vzdá podílu v Richmondu. Teď už není na fočus čas.
Rádi vám ho dáme.
Je to takový pohřební dar?
To je od tebe pozorné, Rupie.
Ano, moc děkujeme, Ruperte.
- Jo, máš pravdu. - Jo.
Asi se musím se Samem rozejít.
- Co? - Proč?
- Kvůli věku snad ne, ne? - Ne, já…
Vlastně ani nevím…
- Kvůli novinářům? - Možná.
Já už vím.
Má moc velkej penis. A tu tvoji malou vaginu to bolí.
Jo, to je ono.
…aby byly nafouklé…
Když už o tom mluvíme…
- Ahoj. - Ahoj.
My s Billym jsme zrovna šli…
- Aha. - …probrat rok ’66.
Jak je?
Tamhle je.
Drž mi palce.
To zvládneš.
Bude to v pohodě.
Ale buď na něj hodná, jo?
Bože, usmívá se. To je hrozný.
Rebecco, muchísimas gracias, zase mám v prstech cit.
Mám radost, že máme stejnou velikost.
Fajn. Já taky.
Můžeš si je nechat.
Vaše velkorysost nemá meze.
Ahoj, Jamie. Nedáš si drink?
Popravdě nevím, kde začít. Jsem trochu zmatenej.
Nechceš začít pivem?
Ne, díky. Poslouchej, Keeley,
já vím, že jsi s Royem a že jsi spokojená,
ale dnes mi došlo, že bych nesnesl, kdybych ti neřekl…
Já se do Richmondu nevrátil jen kvůli tomu, abych byl dál od táty.
Vrátil jsem se i kvůli tobě.
Konečně mám pocit, že ze sebe dostávám to nejlepší.
Začínám být tím, koho jsi ve mně viděla.
Vím, že to je šílený a vlastně i hnusný…
…ale já tě miluju, Keeley.
Promiň.
Hej.
Poslyš, dneska jsem se choval jak kretén a dělal debilní vtipy.
Ze smrti jsem nesvůj,
protože když umřel děda,
tak jsem se rok noc co noc modlil,
abych s ním mohl naposledy mluvit nebo ho viděl,
jako by snad byl Obi-Wan Kenobi nebo co.
Ale stalo se úplný hovno.
Ale uvědomil jsem si pak,
že máme jenom jeden život
a nechci promrhat ani sekundu.
Miluju tě, Keeley.
A promiň.
Promiň.
Chci to udělat celý den, ale neměl jsem příležitost.
Same.
Jsi hrozně milý a laskavý
a moudrý.
- Ale… - Ale ne.
Tady ta velká ale nemám rád.
Mám takový jeden problém, který…
Něco, co nedokážu překonat.
Co to je?
Jsi úžasný.
Proč to je něco špatného?
Protože bys mě mohl hodně ranit.
Stejně jako ty mě.
A to tě neděsí?
Ne.
- Tebe to děsí? - Jo.
A musím přijít na to proč.
Sama.
Chápu.
Dej si načas.
To nevadí.
Díky.
Ale Rebecco, musím tě před něčím varovat.
Ano?
Budu čím dál úžasnější.
Já vím.
- Skvělé jídlo. Moc děkuju. - Díky, že jste přišel, Thierry.
Jo.
- Nashle. - Díky, Isaacu.
Dámy.
Je mi to líto.
To není třeba, Tede.
Však jste ho nezabil, ne?
Mami!
Omlouvám se, že jsem přišel pozdě. Lepší?
Jo, všechno v pořádku?
Všechno? Ani náhodou. Ne.
Ale já? Já jsem.
- Dobře. - Jo.
Já pana Weltona potkal jen jednou,
ale to, že chlapík v jeho věku pořád ještě dokázal každý pohyb
z tance Donalda O’Connora ze Zpívání v dešti…
Dalo mi to do stáří dost naděje.
Paul miloval dvě věci:
pozornost a když rozesmál ji.
Na to jsem zapomněla, díky, Tede.
Dobrou noc.
Můžeme?
Florence má ráda raněné ptáčky, že?
Půjdeme tudy.
Ano, to má.
…jsou skvělý, brácho.
Se Samem si dáváte pauzu?
Jak to víš?
Jsem tvá máma. Vím všechno.
Navíc jsem viděla, jak z té komory vylezl smutný.
Jasně.
- Pojďme se napít, prosím. - Tak pojď.
Koukni, vypadáš tady jako malý kluk.
To ty jsi mě tak ostříhala.
Jo, chtěla jsem mít kluka.
- Co tam ještě je? - Já měla dlouhé vlasy.
LÉTO ROKU ’79
- Domácí videa. - Já to přetočila.
Tak to sakra doufám, že ne.
Koukni, jaký tady máš lícní kosti. Bože.
Proč sedím v míse?
Udělala jsi z ní bazén.
Děcka ze sousedství měly bazény,
ale chodily si k nám zaplavat do mísy.
- Byla to dobrá mísa. - To jo.
- Pořád jsi moje malá holčička. - Matko.
Moje malá holčička.
Mám pocit, že se ti líbil Rick Astley, mami.
Možná že jo. Počkat, tohle že je on?
No jasně.
On není černej?
To je Rick Astley?
Ano.
Překlad titulků: Karel Himmer