ȘCOALA WILLARD R ABBOTT
Nina! Ce formulare minunată!
„Filmul meu preferat e Povestea jucăriilor și personajul preferat e Woody.”
Bun. Și al meu.
De fapt, îl prefer pe Buzz. Îmi place că-i ambițios. Nu-i așa?
- Da. - Bun. Ia să văd!
Brittany. „Filmul meu preferat e Gangster american,
iar personajul preferat e Frank Lucas.”
Bun. O frază bine construită!
O să vorbesc a treia oară cu mama ta despre filmele pe care le vezi acasă.
Domnișoară Teagues, Andrew m-a lovit!
Andrew, cere-ți scuze!
Un, doi, trei, patru...
Janine Teagues. Predau de un an la clasa a doua, la școala Abbott.
Opt, nouă.
Eu sunt școlită la Philadelphia.
Sunt mândră că am supraviețuit și că acum predau aici.
Trei președinți s-au succedat după acesta.
Cartea e veche. Le-am lipit pozele celorlalți.
Problema principală în domeniul educației este lipsa fondurilor.
Autoritățile susțin că n-au bani,
dar investesc milioane în renovarea stadionului echipei Eagles, din vecini.
Ne descurcăm cum putem. Personalul este extraordinar.
Sunt profesori minunați.
Îi admir pe toți.
Vă rog! Luați loc!
Îi admir pe cei vârstnici. Cei tineri încă învață meserie.
Asta dacă nu plecăm.
E greu, dar am intrat în învățământ ca să-i ajut pe elevi să supraviețuiască.
Am învățat multe în primul an. Mă simt stăpână pe situație.
Jamal, ce faci?
Mă trecea! Budele sunt defecte!
De asta faci pe covor?
ȘCOALA WILLARD R ABBOTT
COLABORARE MOTIVARE INOVAȚIE EXCELENȚĂ REALIZĂRI
Janine, de ce strângi covorul?
Erica, spune-mi „domnișoara Teagues”. Sunt un adult.
Deși avem aceeași statură. Și covorul e plin de pipi.
Dar unde stăm la ora de povești?
Găsesc eu o soluție.
E grav că am pierdut covorul.
La clasele primare, covorul e locul unde se adună copiii.
Are efect de calmant.
Un calmant uriaș, pe care se așază copiii.
Janine, dă sonorul mai încet, te rog!
Predau litera C la clasa zero, dar copiii sunt mai atenți la cântec.
Are priză nebună la cei mici.
Copii, luați loc, vă rog!
Copii, o să număr până la trei. Un, doi...
Nu stau să număr. Jos!
Sunt Barbara Howard, femeie cu frică de Dumnezeu.
Muncesc. Mă duc acasă.
Îmi fac manichiura săptămânal. Ador să predau.
Incredibil, doamnă Howard!
Abia aștept să învăț cum se face! Unde ți-s elevii?
Sunt înșiruiți pe hol.
Serios?
E COOL să fii BUN
Bună dimineața, domnișoară Teagues!
Îmi amintești de profesoara mea preferată din a treia, doamna Elliot.
Elegantă, se pricepea la copii, făcea minuni cu pistolul de lipit.
Mulțumesc! Ești foarte amabilă.
Voiam să-i calc pe urme. Era obsesia mea.
Mi-a scris în carnet așa:
„Îi trebuie prieteni. Cam agasantă.” Ce glumeață era!
Ai primit e-mailul meu? Poate ne vedem după ore...
Nu. S-o fi dus la mesaje nesolicitate.
Ciudat că numai la tine se întâmplă asta!
Stânga-mprejur!
Pa, mami! Scuze! Doamnă Howard. Pa, doamnă Howard!
Incredibil! Rachel Maddow mi-a retransmis mesajul pe Twitter!
- Măi să fie! - E ca și cum aș lucra la MSNBC.
Sunt Jacob Hill.
Îmi place să predau istorie, dar trăiesc în prezent.
Ne-am angajat anul trecut, cu alți 20 de profesori.
Suntem printre cei trei rămași.
Ne-a apropiat experiența traumatizantă.
Vrei un sandvici cu carne și brânză de la băcănie?
Nu de acolo. Vânzătorul îmi zice „față-palidă”.
Ți-o spune cu drag. Dacă nu-ți place, poți să-l admonestezi.
Nu! E o chestiune rasială, s-a și scris despre asta!
Robin DiAngelo zice: „Când admonestezi oameni...”
Melissa, spune-i marelui Ta-Nehisi Coates
că băcanul îl alintă când îi zice „față-palidă”!
Poate pe Zach Ertz. Pe el îl insultă.
Melissa... Schemmenti. Profesoară la clasa a doua.
- Jumătate din o sută? - Cincizeci!
Iar o sută de dolari se mai numește „sutar”.
Ești sicilian? Italian?
Din sud?
Sunteți mână-n mână cu gaborii? Spuneți-mi!
Oameni buni, îmi trebuie alt covor.
- Al meu e compromis. - Și al meu.
L-am scuturat și astmaticii au ajuns la cabinet.
Al meu e distrus.
Și nu-l poți acoperi cu folie de plastic, ca pe o canapea.
Salut! Ce faceți, drăgălașilor?
- Ce ziceți de echipa de filmare? - Ne distrage. Ne pune bețe-n roate.
Dar e interesant! Apărem la TV!
Pentru că filmează școlile de stat fără fonduri și prost conduse.
Nu există publicitate negativă. Uitați ce bine o duce Mel Gibson!
Tata în război cu tata 2!
Ava e directoarea școlii.
Își abordează îndatoririle într-un mod cu totul aparte.
Nu-și face treaba, de asta e aparte!
Aici erai! Putem vorbi puțin?
Vreau un asistent! Sunt depășită cu descreierații ăia!
Unul mi-a zis de dimineață să am grijă!
- Nu știu ce a vrut să zică. Ajută-mă! - Liniștește-te! Sunt copii.
Un asistent trebuie plătit. Nu-s bani.
- Da, dar... - Să-ți rețin ție din leafă?
- Nu... - Așa ziceam și eu!
Dacă nu primim asistenți, poate cumpărăm covoare noi?
Numai pretenții aud de la voi!
Dar Barb, profesoară bună, cu vechime, nu se plânge niciodată.
- Care e secretul? - Știu că n-ai cu ce să mă ajuți, Ava.
Ce înțelegătoare e! Fiți ca doamna Howard!
Dar eu nu-s ca ea.
Tina, pune-i să numere! Se liniștesc până ajung la 40.
Nu.
Dacă m-ați susține, chiar m-ați ajuta!
Susținerea mea o să te ajute ca sutienul ăla vechi de cinci ani!
Nimic nu e cu neputință.
Melissa a obținut pentru clasă case de marcat de jucărie.
Nu-s de jucărie. Știu un tip care a demolat un Walmart.
Am pile peste tot.
Și la cei care renovează stadionul. Vă trebuie armături?
Nu.
Melissa e descurcăreață și capabilă.
Și profesorii tineri sunt capabili...
Pe bune? Atunci de ce chelește dra Schwartz?
De ce iese Jacob la fumat din cinci în cinci minute?
- E țigară electronică... - De ce nu rezistați nici doi ani?
Dispăreți mai iute ca pâinea caldă.
Știi ceva? Să insistăm cu covoarele.
- Da. - Înainte, predam în Zimbabwe.
La Profesori fără frontiere am învățat...
Jacob, nu ți-am zis să nu povestești de Africa?
- Mi-ai zis. - Încetează! E ciudat.
Profesorii noi nu rezistă mult aici.
Dar punem suflet și suntem capabili să ne facem meseria.
Dra Schwartz i-a tras un șut lui Rajon și copiii fac ca toți dracii pe hol!
Poftim?
Gata!
- Liniștiți-vă! - Copii!
- Ce-i? - El m-a lovit primul!
Minți!
- Eu mint? - Gura! Liniștiți-vă!
O fi încercat cu număratul?
Hai la cabinetul medical.
Nu-i cârpești pe copii. Nu se face așa ceva!
- Îi ameninți. - Zbieri la ei.
- Ameninți părinții. - Îi faci nițel de rușine.
Am amenințat și un bunic.
Dar nu-i tragi un șut unui copil.
- N-ați pus pariuri? - Bun! Deși nu-i a bună.
Dra Schwartz a sărit calul. N-a ținut clasa în frâu.
- Tu ai angajat-o. - A zburat.
Mi-au dat multă putere. E grozav!
Domnul Johnson va vedea de clasa ei.
Omul de serviciu?
Ei conduc lumea, copii.
Poate anunțăm inspectoratul. Un copil a fost vătămat...
Stai! S-a rezolvat. N-au de ce să afle că a fost vătămat un copil sub ochii mei...
Sub ochii întregii școli!
Ava, nu s-a rezolvat.
Un moș de 70 de ani care l-a votat pe Kanye predă Sociologie.
Avem nevoie de ajutor. N-avem bani...
Bine! O să cer niște fonduri de urgență
pentru creioane, asistenți și ce vă mai trebuie.
- Și covoare? - Sigur! Trimite cerere pe e-mail.
Doar nu mă doare mâna!
Așa e viața de director.
Da! Ai auzit? Cere și vei primi!
- Îți aduc două. - Bine.
Bună ziua! O caut pe doamna Coleman.
Da, este...
Bună!
Sunt Gregory Eddie, suplinitorul profesoarei care a lovit un elev.
Suplinitorul! Scuze.
Credeam că mi-au chemat un dansator exotic.
Bun...
Îmi pare bine, tinere.
- Și mie. - Da. Îmi pare bine, Ryan.
Mă cheamă Gregory.
Vedem câți purici faci pe aici, apoi o să-ți rețin numele. Bine, Tim?
Da! Omul meu!
Ca un profesionist. Îmi place.
Sunt Jacob. Mă bucur că mai avem un bărbat.
Suntem păsări rare.
Am cu cine să vorbesc despre sport. Îți place tenisul feminin?
Sau, cum îi spun eu, tenisul normal.
Sunt suplinitor, dar vreau să fiu director.
Am studiile necesare.
Chiar obținusem postul de aici. Nu știu de ce l-am pierdut.
Inspectorul frecventează biserica mea. L-am prins cu nevasta diaconului.
Îmi trebuia postul.
„Școala voastră e bolnavă? Leacul sunt covoarele.” Sună beton!
- Bria, ce-ai pățit? - Am borât.
Ce frumos ai spus-o, Bria! Hai să te speli!
O pățesc și eu. Nu-i nimic.
Bărbat! Pantaloni de copil!
- Paza! - Nu!
- Sunt Gregory, suplinitorul. - Așa deci...
- Dar ce faci cu pantalonii ăia? Paza! - Stai puțin!
Un elev a cerut voie la baie. L-am condus, dar s-a scăpat pe el.
- Așa deci... - Am tras apa, dar a țâșnit în sus...
Nu te-a avertizat nimeni?
- Nu! Se știe de problemă? - Îmi pare rău.
Bun. Poți s-o supraveghezi o clipă?
- Bună! - Ce faci?
- Am borât. - Bun.
Mă întorc după ea. Am haine de schimb pentru el.
Îl schimb și-l trimit înapoi. Bine?
Stai! Cum te numești?
Caraghioasa de mine! Janine. Îmi pare bine.
- Scuze. Pipi... - Vomă. Da...
Pune-ți o dorință! Bine ai venit la școala noastră!
- Bun. - Mersi!
Toată lumea face pipi.
A fost scârbos. Dar pare amabilă.
Eu put?
Bine.
- Doi plus doi fac... - Bună dimineața, doamnă Howard!
- Patru! - Da!
Voiam să arunci o privire de expertă pe cererea către Ava pentru covor.
Janine, nu căpătăm covoare noi. Ne alegem cu praful de pe tobă.
Barbara, ai încredere!
Ava a spus că ne cumpără tot ce ne trebuie.
Lucrez în sistemul școlar din Philadelphia de 20 de ani.
Ava se trage dintr-un șir lung de oameni care nu mișcă un deget.
Vezi-ți de treaba ta!
Dar asta fac! Militez pentru o schimbare în bine.
Treaba ta e să te descurci cu ce ai, ca să eviți o dezamăgire.
Bună dimineața, profesori! La pauză, veniți la intrare,
să vă anunț ce am reușit să schimb în bine pentru școală.
Ai auzit? Optimismul are iar câștig de cauză!
„Mulțumesc, Janine!”
Pentru puțin!
„Îți faci așa bine treaba! Îmi amintești de mine însămi.”
Mi-am zis eu că avem multe în comun!
„Janine, ești minunată!”
- Presimt că e de bine. - Și eu.
- Bună dimineața! - 'Neața!
Gregory.
I-am impresionat pe mai-mari și ne trimit imediat fondurile solicitate.
Puteam plăti asistenți, covoare, dar am stat și m-am gândit.
Avem o urgență mai mare.
Covoarele sunt o urgență.
Îi calmează instantaneu pe copii. Am explicat în e-mail.
- Cine ți-a zis să trimiți e-mail? - Tu!
Oricum, mă simt minunat când merg la coafor.
Și fac treabă mai bună, ca acum.
Când aranjezi exteriorul, se rezolvă automat și la interior.
Școala Willard R Abbott
Vedeți?
Un panou de plastic?
Noroc c-am căpătat 3000 de dolari și am avut cu ce plăti!
Ai dat toți banii pe chestia asta?
În regim de urgență! Calitate superioară!
Ce gust are optimismul?
Ridicol! A sărit calul! Trebuie luate măsuri! Eu...
Da, trebuie luate măsuri.
- O să le iau eu! - Bine.
- Semnez și eu. - Da!
Așa se schimbă lucrurile! O măsură, o semnătură...
Ava nu poate avea câștig de cauză. Ar însemna că Barbara are dreptate.
Și ce-ar spune asta despre mine?
Sunt măcar Săgetător?
Așteptați! Vin și eu la prânz.
Unde, ciripel? Să ciugulești niște semințe?
Credeam că pregătești următorul miracol al sfintei Ava.
- Nu mai aștept nimic de la Ava. - Cum adică?
Am trimis la inspectorat un e-mail cu tot ce a făcut astăzi Ava.
- O s-o zboare sigur! - Ce Dumnezeu...
- Ce-i? - Inspectorul nu citește e-mailurile.
Le trimite automat către șeful instituției de unde vin.
Poftim? Către șeful instituției? Adică e-mailurile ajung la...
Profesori, mi s-a adus la cunoștință că unii dintre voi, adică unul anume,
trece peste capul meu.
Așa că în timpul acestei pauze de prânz
vom învăța cum să funcționăm ca o familie adevărată.
O să ne distrăm!
Suntem la o răscruce. Trecem printr-o criză.
Ba nu. O criză e să mâncăm la prânz pizza de la cantină.
De ce suntem aici?
Ciocolățel, am aflat că cineva de față nu mă respectă.
Problema nu-s eu.
Dacă nu mă respectați pe mine, cum să respectați această școală?
Nu se poate. E matematic imposibil.
Cine nu te respectă, Ava? Adică școala.
Nu contează. Nu vom arăta pe nimeni cu degetul.
Să încercăm să vorbim deschis, în fața tuturor, în spirit critic.
O să fie distractiv. Începem cu Janine.
- Da? - Ești insistentă, pițigăiată, enervantă.
- Poftim? - Asta e bună...
Nu ți-o iau în nume de rău. Acum ne îmbunătățim relațiile.
Discutăm constructiv. Dulceață, încearcă! Începi cu Janine.
Chiar nu vreau.
Da. Să vorbească cine o cunoaște. Jacob? Barbara?
- Părul ei e... - În niciun caz!
Ava, nu-i facem asta nimănui!
Stați! Am venit pregătită. Sheena, intră!
Ava, e eleva mea. Ar trebui să ia prânzul acum.
Mi-e cam foame.
Sheena, ce-am vorbit noi?
Ce-ai vrea să se schimbe la domnișoara Teagues?
- Are ditamai picioarele! - Bun. Oameni buni, ajunge!
Eu am jignit-o pe Ava.
Am scris la inspectorat ca a dat banii școlii pe un panou.
Îmi pare rău, Ava. Și scuze că ați rămas nemâncați.
Mai ales tu, Sheena.
Dar am făcut-o deoarece țin la elevii acestei școli
și n-ar trebui să fiu de condamnat...
Bun. Știți ceva? De fapt...
Sheena, ia tu pizza. Îmi pare rău.
- Nu, mulțumesc. - Bine.
Nu e convingătoare. N-are pic de charismă.
Știi ceva, Ava?
Janine e naivă, agasantă, excesiv de entuziastă.
- Sună bine! O chem înapoi. - Dar are dreptate.
Faptul că vrea să ajute elevii nu e de condamnat.
- Plecați? - Vedem ce face Janine.
Eu plec la masă. După ce văd ce face Janine.
Clasa domnișoarei Teagues
Las-o pe Ava! Picioarele mari sunt semn de fertilitate.
În fiecare pauză de prânz,
fără nicio excepție, Amir trage un pui de somn pe covor.
Era în clasa mea. Mama are mulți copii.
Tatăl lipsește cu zilele. Când vine, se ceartă cu mama.
De asta nu prea doarme.
I-am zis să doarmă în bancă, dar covorul e mai moale.
Chiar decât patul de acasă.
Știi ceva? Nu-mi mai pasă dacă mă crezi sau nu profesoară bună.
Important e dacă pot sau nu să schimb ceva.
Profesorii de la o școală ca asta trebuie să se descurce cu orice.
Suntem administratori, asistenți sociali, psihologi, niște părinți secundari.
Uneori, chiar părinți principali.
De ce? Nu din pricina banilor.
Aș câștiga mai mult făcând trotuarul.
Ne facem treaba pentru că așa trebuie.
E o vocație. Ți-ai asumat-o.
Cred că filosoful Cornel West...
- Nu începe! - Nu!
Să-ți spun secretul meu?
Fă tot ce poți pentru copii. Te vom ajuta.
Poate punem mână de la mână și-i cumpărăm un covor Janinei!
Ce ziceți?
- Desigur. - Da.
Nu se poate! N-aveți atâția bani.
Știu bine, avem aceeași leafă. De dimineață, contul meu era pe minus...
Și ce-o să faci? Furi un covor?
Nu personal. Dar știu pe cineva...
Ți-am luat-o înainte. O să mă coste o porție de ziti.
Ce mai faci, Tony? Mai lucrezi pe șantier, la stadion?
A fost o zi grea,
dar mi-a prins bine să pricep ce-mi spunea Barbara.
MCGOLDRICK ȘI ADAMS CONSTRUCȚII
- A venit! - Ia-le!
Bună!
Trebuie să te descurci. Să rezolvi de unul singur.
Mulțumesc frumos! Cum te cheamă?
- N-am nume. - N-are.
Bine.
Chiar dacă fentezi sistemul.
- Ești o femeie hotărâtă. Îmi place. - Mulțumesc.
Așa e viața de profesor pe aici.
- Te obișnuiești. - Și cu duhoarea de igrasie?
- Cu duhoarea nu. - Bine.
- Dar vrei un post plin, nu-i așa? - Mai vedem.
- Slujba asta mă surprinde. - Sper să nu pleci. Pentru copii.
- Da. - Bine.
O să mai stau nițel.
Pentru copii, firește.
Azi mi-am ajutat elevii.
E mare lucru! Și e tot ce ne dorim.
„Și i-au dat un retevei de frasin.
Dar cum a fixat capul de topor, tăietorul s-a și pus pe treabă...”
MIROS ȘI PETE
Mi s-a dat o misiune. Am acceptat-o.
Acum știu că, fără ajutorul celor de mai sus,
fără fonduri,
pot să-mi fac treaba.
Al treilea pas: trageți apa să goliți rezervorul.
Sunteți pregătiți.
Nu uitați să refaceți primul pas înainte să trageți apa.
Dar banii ar prinde bine.
Subtitrarea: Irina Para