Kom igjen!
Lukk dørene! Bli der inne!
-Å, herregud! -Å, herregud!
-Noen må hjelpe meg!
Finn henne. Jeg lar henne ikke bli her.
-Og det gjør jeg? -Selvsagt.
Selvsagt gjør jeg det!
Det er ikke det dere tror.
To måneder tidligere
Dette er noe jeg ikke forstår.
Folk er redde for å bo i storbyen på grunn av kriminaliteten.
Som alle som elsker true crime vil fortelle deg,
er det bondelandet du bør være redd for.
La oss være ærlige.
Ingen har funnet 19 lik
begravd i bakgården til en boligblokk på 14 etasjer.
Folk ser deg overalt her.
Og newyorkere har en egen måte å kommunisere på.
Og med egen, mener jeg direkte.
Vi er tett på hverandre og stablet oppå hverandre,
som de av oss som bor i Arconia-bygningen.
Hei, vent, er du…
-Jeg er Brazzos. -Helvete.
Jeg pleide å se serien med pappa da jeg var liten. Han elsket den.
Hva var det du alltid sa?
"Dette sender etterforskningen i en helt ny retning."
Akkurat. Å, helvete. Det er så kult.
Pappa har ALS nå.
Han kan ikke snakke eller spise selv mer.
Så leit.
Han er på et hospice, men…
han slipper bare ikke taket.
Og det ville ærlig talt være bedre for hele familien om han gjorde det.
Vil du ha et bilde?
Ja, selvsagt. Det ville vært fantastisk. Takk.
Kan du ta det horisontalt?
-Det er bedre om du snur den. Sånn. -Sidelengs.
Det er bra. Ja.
Si til faren din at Brazzos tok det bildet.
Ja da, men han vil ikke forstå det. Ikke nå mer.
-Ha det. -Takk. Tusen takk.
New York kan være jævlig overveldende.
Alle ser på deg hele tiden.
Hei, hvor skal du som er så tøff?
To tusen kvinner anmelder overfall her hvert år.
Et sted som får deg til å følge med på nyhetene
så du vet hvordan du ikke kommer på nyhetene.
Jeg har en drøm som gjentar seg.
Jeg ligger i sengen. Jeg våkner. Og det står en mann over meg.
Jeg sparker ham i skrittet og tar strikkepinnen min
og stikker ham til døde med den.
Når jeg ikke får sove, fantaserer jeg om å drepe ham brutalt.
Og jeg slukner med en gang. Det virker hver gang.
Som jeg sa: Overveldende. Ikke vær her om du ikke liker det.
"New York, hva er det med deg?"
En replikk fra en suksessforestilling om et foreldreløst barn.
Føler vi oss ikke alle foreldreløse her av og til? Prøver å finne vår plass?
Jeg så en fantastisk danseforestilling på verdensveven nylig.
De danset til "Clair De Lune".
En enkel idé om en mann som prøvde å komme opp en trapp og falt,
men som alltid prøvde å finne en ny måte å komme seg opp igjen.
Og jeg tenkte: "Er ikke det hver av oss hver dag i denne store byen?
Sånn er livet i New…"
Seriøst? Ser du ikke denne frakken?
-Hva driver du med? -Men en ting er sikkert i denne byen.
Akkurat når alt begynner å føles likt,
blir du truffet av noe som overrasker deg fullstendig.
Hei, Lester.
Kjære Ursula. Er det noe til meg?
Ja, spar meg for turen.
Å ja. Dette er research til forestillinger jeg jobber med.
Noen er off-Broadway. Noen enda lenger borte.
Hold deg unna teateret om du vil ha et liv. Tro meg.
Hold igjen heisen!
Beklager. Takk. Jeg bare… Der, ja.
Beklager, jeg… Jeg skal noe viktig litt senere…
Ja, jeg også.
Hei. Skal du filme noe i dag?
-Hva sa du? -All sminken. Jeg bare antok det.
-Jeg har ikke på meg sminke. -Ok. Ikke jeg heller.
Er klokken fem ennå? Har du…
-Nei. -Nei.
Tim Kono med K. Ja.
Ser du noe du har fått blant pakkene i dag?
Jeg vet ikke hvorfor dette alltid skjer. Denne er veldig viktig for meg.
Hvor tidlig i morgen?
Liker du Beats-høretelefonene?
Jeg hadde noen gule, og jeg var så glad i dem.
Som den tullingen jeg er, glemte jeg dem på undergrunnen.
Og når man mister noe der,
-vet man ikke… -Pling!
Selv heisen ville at historien skulle slutte.
Kom igjen, Winnie.
Se, Winnie.
Ok.
Du hører på Alt er ikke OK i Oklahoma
med Cinda Canning.
Vi blir finansiert av våre sponsorer The RAND Corporation,
Milton og Miriam Swanns stiftelse for kunst
og nedleggelse av sentralbanken, og Trader Joe's.
Vi får også støtte fra Royal Crown cruiserederi,
kronprinsen av Dubai og lyttere som deg.
Og her er Cinda Canning
med den sjette episoden av Alt er ikke OK i Oklahoma.
Da Ray Butler fulgte meg inn i skogen bak låven sin den kvelden i Chickasha,
ventet jeg ikke å finne noe som var forbundet
med forsvinningen til niesen hans, Becky.
Jeg tenkte mer på Rays uvanlige klesvalg for en som bor på en gård.
Men alt dette endret seg på grunn av det som skjedde ved elvebredden,
der Rays gamle labrador, Bo, gravde etter noe i bakken.
Da han hadde gravd opp byttet sitt,
løp Bo stolt mot meg med det hengende i munnen.
Hunden Bo FUNN VED ELVEN
Det tok et øyeblikk å forstå hva det var. Men så ble det altfor tydelig.
Bo hadde funnet…
Helvete!
Herregud! Nei.
Sånn, ja.
-Lester, er den ekte? -Jeg vet ikke. Vi undersøker.
Selv i det vedvarende Oklahoma-regnet sto jeg der, trollbundet.
Se hvem som fikk den siste båsen.
Men alt dette endret seg på grunn av det som skjedde ved elvebredden.
Om jeg noensinne har fornærmet deg
en av de mange gangene du har prøvespilt for meg, så…
Jeg har aldri prøvespilt for deg.
-Er ikke du Scott Bakula? -Det er jeg ikke.
Du er han andre. Jeg skjønner.
Hør her, jeg skal ikke si et ord,
men yndlingspodkasten min har kommet med en ny episode i kveld, og…
-Hva har Bo i munnen? -Jeg vet ikke.
Å, herregud.
Herlighet.
Kan vi…
-Er det noe ledig? -Beklager, det er helt fullt.
Hei! Kom hit.
-Takk. -Ja da.
Sett deg. Halve bygningen er her.
Jeg heter Oliver, forresten. Oliver Putnam.
Charles. Charles-Haden Savage.
Hei, jeg heter Mabel.
Nei, virkelig. Hva… Et flott, gammeldags navn.
-Ikke tull. Hva faen har Bo i munnen? -Beckys underbukser!
Det er ikke Ray. Det er for opplagt.
-Akkurat. -Helt klart.
Jeg er bare lettet over at noe fra Becky Butler har dukket opp.
-Jeg glemte hvem som forsvant. -De brukte for lang tid på det.
Hele greia. "Elevrådsformannen. Smilet hennes lyste opp rommet", bla, bla.
Ja, jeg liker at lagene av løken skrelles vekk,
men la oss få opp farten, vær så snill.
Når det gjelder det, hvem er du, fascinerende skapning?
Vi kjøpte leilighetene våre for 30 år siden da Arconia var billig,
men du… Eier foreldrene dine noe der?
Herregud. Du behøver ikke å svare på det, Mabel.
Med mindre du vil det, for jeg lurer også.
Hvor kjenner jeg deg fra?
Charles spilte i en gammel TV-serie for veldig lenge siden.
Hva het den?
-Brasmene? -Brazzos.
-Ok. -Når det gjelder meg,
jobber jeg som regissør, som du sikkert vet.
Men barnebarna mine… De er min lidenskap.
Skulle ønske jeg hadde mer tid til dem.
Det er alt vi egentlig vil, hva? Å ha mer tid til dem vi er glad i.
Jeg støter på ham i heisen en gang i måneden. Bare så du vet det.
Uansett, det er de såkalte løkene våre, rå og ferdigskrelte.
-Og din? Vil du skrelle den for oss? -Nei. Kan jeg få betale?
-Absolutt ikke. Vi tar den. -Nei, absolutt.
-Tusen takk. -Takk.
-Hei, vennen min. -Ok.
-Det går bra. -En ekte hund.
Å ja.
Se på dette.
Lester, hva i helvete?
-De fant en død person. -Hva?
Han kverket visst seg selv.
-Du tuller. -Niende etasje. Ingen kommer inn.
-Kan vi ikke gå til leilighetene våre? -Nei.
-Sa han niende etasje? -Ja.
Jeg kan få oss til vareheisen, bare så vi får tatt en kikk.
-Bare for å se hva som skjer. -Ok, men vi bør ta den til åttende.
-Hvorfor det? -Det vil være politifolk i niende.
Du er flink.
Meld fra at dette er et selvmord.
Greit, dere må gå fra dør til dør.
Det er den fyren fra heisen!
Herregud. Det er den fyren.
Hodet hans… Jeg har sett lik på TV. Det var… Har dere noensinne…
-Han har skutt seg selv. -Nei.
Vi så ham for en time siden.
Virket han som om han kom til å gjøre noe sånt?
-Har dere noe med den avdøde å gjøre? -Nei, vi kjenner ham ikke.
Vi er naboer i bygningen. Vi bor her.
-Ja. -Dere kjente ham ikke?
-Når han strøk forbi. -Ikke når han strøk med.
-Nei, når vi strøk forbi. -Før han strøk med.
Det stemmer. Er du sikker på at det var selvmord?
-Det gir ikke mening. -Selv i forbifarten virket han ikke sånn.
Så dere kjenner ham ikke?
Du er nok i starten av etterforskningen
-og undersøker de krimin… -Pokker ta.
Hvilken jævla podkast hører dere på? Hva?
Jeg lover dere, om jeg møter enda en true crime-galning…
Dette er et selvmord. Helt ifølge boka.
Kruttrester på hendene. Bevis på økonomiske vanskeligheter.
En melding på laptopen der han sa takk for seg, noe dere også bør gjøre nå.
-Nei. Det er det ikke. -Hva om…
-Men nei, d… -Nei, det er det ikke.
Så gå i vei og nyt de søte små livene deres.
Og være glade for at dere har et.
Jævla fordømte true crime-idioter.
-Den forpulte søppelposen. -Hvorfor tok han heisen med den?
Hver etasje har en søppelsjakt. Hva var i den?
Tenkte alle det samme?
-Søppelposen. -Jeg tenkte noe annet.
Vi burde lage vår egen podkast.
Hver eneste true crime-podkaster ville ønske å være med fra starten av.
Og her er vi… Jeg burde spille inn dette nå.
Det eneste som betyr noe er at om vi har rett, er en morder løs.
-Og han kan bo et sted i bygningen vår. -Det er en veldig god replikk.
Dårlig levert, men en god replikk. Si den igjen, og gjør som følger:
Du må virkelig understreke "morder". Ikke sant? Bare "morder".
Det er en morder løs et sted.
-Ikke skrik. -Det er for mye.
Vet du hva jeg trenger? Legg trykket på "et sted".
Ok, det er en… Si: "Vær så god."
-Vær så god. -Morder løs et sted.
Ok, igjen, men langsommere.
Og med… Du vet, som et menneske. Jeg må finne ut av dette.
"Om det er noen som bryr seg, så fins det ikke noe mer for meg."
Er det…
"Jeg er bare lei av å føle meg ensom.
Jeg vil ikke være ensom mer."
Dette er hans. Det er post her til Tim Kono.
Og andre notater. Forsøk på gjøre avskjedsbrevet riktig?
Det ser ut som vi har svaret.
Det var alt? Vi er ferdige? Ikke noen podkast?
Tilbake til Oklahoma.
Jeg leste manuskriptet. Min figur har ikke noen replikker.
De vil ha noen som ligner på Brazzos, og de vil at jeg skal gjøre en audition?
Jeg er ikke så sent ute. Kan vi få et bord til fire ved vinduet?
Jeg skal ha cæsarsalat med balsamicoeddik og doble krutonger.
Du må be om et større bord.
Jeg har handlevognen min. Si at det er Bunny. De kjenner meg.
-Jeg er ikke alltid her. -Jeg skulle hente deg.
Jeg har en audition. Vent litt. Gjelder det…
Ja.
-Inn eller ut? Jeg må et sted. -Faen ta dem. De får invitere meg.
Jeg vet hva vi fant, men jeg er sånn at jeg ikke kan la være å tenke på det.
Ikke jeg heller.
For en uke siden så jeg Tim, den døde fyren, ved Bunnys leilighet.
Hun leder styret.
Så han spurte henne om en pakke hun hadde fått ved en feil.
Det gir mening. De er i oppgang A. Jeg får alltid gale pakker i oppgang C.
Husker du at han sa i heisen…
Jeg vet ikke hvorfor dette alltid skjer.
Og den var viktig, og han fikk den ikke.
Hvor tidlig i morgen?
-Bunny har fått pakken. -Jeg har en måte å komme inn på.
Hva i… Hvem er du?
Jeg pusser opp.
Dette er en enorm… Hvor mange rom er det her?
-Bor du her midt under oppussingen? -Konsentrer deg.
Se, der er den.
En snarvei inn til Bunny. Vi må bare ta vekk gitteret.
Nei. Har du glemt det?
Jeg er Brazzos.
Hei, Will. Overraskelse! Bestefar er her!
Pappa, det er søndag. Mamma har ungene. De er i dyrehagen.
Å ja. Tja, da legger jeg bare disse igjen til dem.
-Den nye verandaen er fantastisk. -Ja, ungene bor der ute.
Det var synd at jeg ikke fikk truffet dem. Men dette er bra.
Du og jeg får litt tid til å henge sammen i Jersey.
Tid til å henge sammen?
Så hvordan går det?
Har du noe melk?
Brazzos var sønn av en låsesmed. Jeg fikk dirkene da filmingen var ferdig.
Sesong fem.
Jeg så et par av dem. Brazzos.
Jeg likte ting fra tidlig på 90-tallet. Av og til ser man haremsbukser.
Du var god. Du er en flink skuespiller. Har du spilt i noen andre serier?
Et par pilotepisoder, men de gikk ikke videre.
-Testene mine er ikke gode. -Det skjønner jeg.
-Jo takk. Hva? -Det er Bunnys leilighet.
Så hvordan er jobben?
Bra. Den går greit. Det er ting der ute.
-Ja? -Ja.
Er du i gang med neste prosjekt?
Jeg trodde at jeg hadde noe. Men…
det bare forsvant.
-Jeg er nødt til å… -Å nei.
-Du vet, jeg… -Herregud.
Jeg ville virkelig ikke at det skulle bli en vane.
-Men jeg er blakk. -Pappa…
-Jeg er så tett på med et par ting. -Ja, det sa du forrige gang.
-Hvor lenge har du bodd her? -Tjueåtte år.
Men ikke alltid alene.
-Har du vært alene i 28 år? -Alene er ikke så ille. Jeg liker alene.
Gir du meg den lille dirken?
Faren min var en Charles. Jeg er en junior.
Det var et vedvarende refreng da jeg vokste opp,
hvor mye jeg lignet på ham. Og det gjorde jeg virkelig.
Begge var høyrehendte, men brukte saks med venstre hånd.
Begge kunne bare plukke opp et instrument og spille det.
Men gi oss grunnleggende algebra? Glem det.
Han ble grå da han var 47, hvit da han var 58, og…
Folk likte faren min.
De mente det som et kompliment da de sa at jeg var lik ham, men…
Han var fæl mot moren min. Fæl.
Han fikk henne til å føle seg liten. Han så ut til å like det.
Å få henne til å føle seg tåpelig, til å bli usikker på seg selv.
Så på et visst tidspunkt tenkte jeg: "Vi bruker saks på samme måte,
og vi kan spille instrumenter på samme måte.
Da er oddsene…
at alene ikke er så dumt."
Det er selvsagt ydmykende…
å komme til deg på denne måten.
Jeg vemmes over meg selv.
Men jeg får jo ikke arbeid.
Jeg mener… Det har gått flere år. Derfor trenger jeg bare…
Jeg trenger litt hjelp fra noen…
-Du må selge leiligheten. -Det kan jeg ikke!
-Du kan ikke fortsette å leve sånn. -Den er alt jeg har! Den er den jeg er.
Det gjør meg selvfølgelig trist å høre det.
Jeg er lei for det.
Willy, jeg er lei for så mange ting.
Men det er bare en vanskelig periode, og jeg må…
-Om noen bare kunne… -Stans.
Jeg kan ikke. Ikke nå igjen.
Tja, jeg…
Jeg setter pris på alt du har gjort,
og ta det med ro. Dette er bare…
-et vanskelig øyeblikk, så jeg klarer meg. -Bli her og spis søndagsmiddag.
Det må jeg, så… Jeg må sette i gang. Må ta i et tak.
Kan jeg få frakken min?
Leiligheten tilhører tanten min.
Hun ba meg pusse den opp. Du ser hvor bra det går.
Det er første gang jeg har vært alene noensinne.
Jeg lager en gjeng når jeg drar et sted. Da jeg var liten, hadde jeg Hardy-guttene.
-Den henvisningen er for gammel for deg. -Vi brukte et gammeldags navn.
Uansett, jeg og Hardy-guttene mine…
Vi var fire stykker, og to var faktisk gutter.
Vi løste mysterier i blokken der vi bodde.
Så dette er ikke noe nytt for deg.
Jeg mener, det var oppdiktede mysterier. I hvert fall de fleste.
Og Hardy-guttene dine, hvor er de nå?
Kanskje du har rett. Kanskje det er best å være alene.
-Har du fått til noe? -Jeg har vært inne en stund.
Ja! Godt jobbet, Brazzos.
Greit, dette er en treroms i A-oppgangen.
Du tar stuen, spisestuen og gjesterommet. Jeg tar kjøkkenet og soverommene.
Bunny har nok pakkene sine i en skjenk eller en buffet.
Brazzos, se på hånden din.
Vi har det første sporet. Og vi stjal det fra en nabo.
Ja, jeg vet det. Jeg var der. Du må åpne den.
Jeg vet ikke om jeg vil at det ikke skal være noe eller at det skal være noe.
Hva er det?
Hva slags fyr tar livet av seg
en time etter å ha vært desperat etter å få tak i denne?
Hvor er du?
Vi har funnet noe.
Dette sender etterforskningen i en helt ny retning.
"Dette er noe jeg ikke forstår.
Folk er redde for å bo i storbyen på grunn av kriminaliteten.
Som alle som elsker true crime vil fortelle deg,
er det bondelandet du bør være redd for".
Det var perfekt.
Jeg vet ikke. Det er veldig kjedelig.
Som en Ken Burns-dokumentar om kjedsomhetens historie.
-Kanskje Mabel burde prøve. -Da dør jeg heller.
Og nå gir han bort rollen min.
I morgen lager vi en tidslinje.
Jeg har kart og fulle tegninger av alle etasjene i Arconia.
Jøss, du imponerer.
Har dere hørt om det mystiske dødsfallet i parken i går kveld?
Vi kan gjøre flere ting på en gang,
starte en andre etterforskning, lage en podkast til.
Nei. Vi må konsentrere oss. Bare drap i bygningen.
Velkommen til Bare drap i bygningen,
en true crime-podkast.
Jeg er programlederen, Charles-Haden Savage.
For øyeblikket.
Hei, hvordan går det?
-Bra. Veldig bra. Og med deg? -Bra.
Du vet, av og til kan jeg lukte omeletten du lager.
Beklager. Jeg skal skru på vifta neste gang.
Nei, jeg liker det. Det minner meg om Lucy.
Det var den hun likte best. Har du hørt fra henne?
-Fra tid til annen. -Hils henne fra meg neste gang.
Et ekte true crime-mysterium åpner seg som en løk.
Først forbrytelsen, så persongalleriet og så…
SISTE VARSEL
…hemmelighetene deres.
Hemmelighetene er det morsomme.
Hvem forteller sannheten? Hvem lyver? Hva skjuler de?
For, la oss være ærlige.
Av og til er det lettere å finne ut av en annens hemmelighet
enn å takle din egen.
HARDY-GUTTENE MINE
Tekst: S. Marum