Tidligere…
I en ny forestilling er det tøffest å få skuespillerne til å stole på hverandre.
Jeg lager en podkast.
En true crime-podkast om et mord som skjedde i bygningen vår.
-Har dere noe med avdøde å gjøre? -Du starter etterforskningen
-og undersøker de krimin… -Pokker ta.
Om jeg møter enda en true crime-galning…
Jeg har funnet noe stort her.
-Hva var det, 32 000? -Nå er det 35.
Jeg lager en gjeng når jeg drar et sted. Da jeg var liten, hadde jeg Hardy-guttene.
Mabel er en søt ung dame som lovet ikke å ha hemmeligheter.
-Herregud! Der er hun! -Det er batikkfyren!
Jeg drepte ikke Tim Kono.
-Ble Tim drept? Han hadde rett. -Trodde Tim at han ville bli drept?
Han har prøvd å avsløre en juvelhandler som heter Angel.
Tim Kono var en ensom ulv som jobbet i bank.
Å avsløre ulovlige juvelhandlere virker ikke typisk for ham, hva?
Kanskje ikke. Men jeg fant alt dette i leiligheten hans.
Vi blir alle født alene…
Hvis du ikke er tvilling, men tvillinger gir meg frysninger.
For ikke å snakke om trillinger eller firl…
Hva faen det heter. Jeg vet ikke, for det er ikke poenget.
Det er at vi blir født alene.
Vi er alene det meste av tiden. Og så forlater vi verden alene.
Da jeg var barn, fantes det en TV-serie, Herman's Head.
Husker du den dritten?
Herman var en kar som hadde innbilte folk i hodet som ga ham råd.
Tull. Kjærlighet ved første blikk fins ikke.
En var nervøs, en var romantisk.
Jeg husker ikke alle detaljene, men jeg husker den serien.
Og jeg likte den, fordi Herman var ikke alene.
Han hadde disse folkene i hodet.
En lang stund gjorde jeg det som Herman.
Bare meg og folkene som ga meg råd i hodet.
Og så dreit jeg meg ut
ved å lytte litt for mye til den romantiske jævelen i hodet mitt.
BARE DRAP I BYGNINGEN
Hei, lyttere. Her hos Bare drap i bygningen,
når vi blir sultne, spiser vi Dimas kyllingwraps.
Hva driver du med? Vi skulle ta barneværelset sammen.
Jeg ventet så lenge jeg kunne.
Kanskje betydde sporene til katten Evelyn ingenting,
men kanskje de var avgjørende for saken.
Ikke utsett vårt ufødte barn for dette true crime-sprøytet. Vær så snill!
Denne er søt.
-Får jeg ikke et kyss? -Beklager. Jeg skal ordne det.
Tror du at jeg ikke kjenner sigarettlukten?
Ikke begynn. Jeg hadde en død unge i dag.
Ei lita jente. Stefaren. Misbruk. Alt det der.
Greit. Men det er slutt på den dritten når Kareem kommer.
-Hvem faen er Kareem? Ikke min sønn. -Kareem Abdul-Jabbar…
-Og så? -…er idrettsmann, akademiker og aktivist.
Kareem Hardison spiller Dwayne Wayne i Kaos på college. Hva så?
-Kadeem. -Hva?
Kadeem Hardison.
Det var det jeg sa. Samme greia. Hva snakker du om?
Jeg håpet du ville rekke å hjelpe meg med dette.
Hørte du ikke at jeg fortalte deg om dagen min i dag?
Bare ikke end opp som Jerguson, Dee.
-Det er ikke den jeg giftet meg med. -Greit.
Howard Morris bor i Arconia-bygningen, i leilighet 3D,
et sted som lukter stramt av katteflass.
Arconia?
Men noe som var enda sterkere enn lukten, var Howards raseri mot Tim Kono.
-Hva faen? Nei, jeg avsluttet den saken. -Å, helvete. Er det deg de snakker om?
Hva? Hva i…
-Hva faen sier de? -Vet du hva? Vi skrur det av.
Nei, det var selvmord. Helt opplagt.
Ok, men beklager. Hva med kattesporene?
For katten kom inn etterpå, og de fant den.
Mener du det seriøst?
Så katten gjorde det? Nei, seriøst. La oss… Katten gjorde det?
Hvorfor hører du på det?
Yard Dog-kompisene skrøt av den på Twitter.
Disse gutta, de er tåpelige, men de forteller historien veldig bra.
Ja, jeg forteller ikke historier. Og jeg gjør ikke feil i sakene mine.
-Hvor skal du? -Hvor tror du?
Dee, kom igjen.
Du behøvde ikke å komme med de jobbgreiene. Ikke i dag.
Vi fortsatte å stirre på edelsteinene i en periode som virket litt for lang.
Jeg fant dem i Tims leilighet. Jeg gikk tilbake etter at vi var der.
-Gikk du tilbake uten oss? -Charles skjønner jeg. Men uten meg?
Jeg fant denne til ham. Og denne. Alle er fra Angel.
-Hvem er Angel? -Det er det eneste navnet jeg fikk.
Kono var besatt av å kjøpe smykker fra Angel.
Det suger at Tim døde før han fikk det han ville ha.
-Og hvilket var det? -Jeg har et bilde et sted.
Han hadde lett i årevis.
-Jeg kan finne det. -Ja. Send det til meg når du finner det.
-Meg også. -Og meg!
Bare meg.
Jeg satte Tim i kontakt med Cutter, gullsmeden min, for å snakke om smykket.
Å, herregud. Forviklingene i denne historien er helt utrolige.
Den er som en regnbue skapt av en full irsk gnom.
Jeg kan si det fordi jeg er trekvart irsk og har et ørlite alkoholproblem.
Tim skulle møte Cutter her i dag.
Du er vel ikke Cutter.
Kommer du til Bayport? Og jeg må høre det fra frøken kalott her?
Du ringer meg ikke?
Hei, mamma.
Episode seks Beskytte og tjene
Og den triste og ensomme gutten med en mor som mishandlet ham mentalt,
var ingen andre… enn Stephen Joshua Sondheim.
La meg fortelle dere noe om Steve.
Når han er med, er det en velsignelse. Og når han ikke er det, er jeg tålmodig.
-Hei, Tavo har sendt bildet fra Tim. -Tim? Fra Arconia?
Hvorfor er du i kontakt med ham etter det han gjorde mot Oscar?
Det er jeg ikke. Han er død.
-Han ble myrdet. -Myrdet?
-I bygningen. -Fengende, hva?
Ay, dios mío. Det stedet er ikke bra for deg.
-Jeg burde ikke latt deg dra tilbake dit. -Latt meg? Jeg er voksen.
Vi etterforsker, og datteren din har vært til stor hjelp.
"Etterforsker"? Hva mener du?
Vi og datteren din lager en podkast om drapet på Tim Kono.
Jeg lot deg dra dit fordi du lovet å konsentrere deg om designkarrieren din.
Slutt å si at du lot meg. Og en podkast er ingenting.
Si det til de 17 abonnentene våre.
-Jøss, 17? Er det bra? -Nei.
Datteren min kan ikke noe for det. Hun sitter fast i fortiden.
Men dere… Hvor gamle er dere to? Åtti?
Jeg er veldig tidlig i midten av 60-årene.
Dere drar den lille jenta mi tilbake til hennes verste opplevelse?
Jeg er ikke ei lita jente.
Vennen min, vennen vår, Zoe, døde under en nyttårsfest på taket av Arconia.
-Vi tror Tim så hva som skjedde. -Men han sa det aldri til noen.
Oscar fikk skylden og ble arrestert. Men nå er han ute, og jeg har det bra.
Er bra å ikke kunne gjøre noe ferdig eller fokusere
-fordi du sitter fast i fortiden? -Hold opp.
Bra med mareritt?
TOKSIKOLOGIRAPPORT IKKE INNLEVERT
Vent, hva? Ikke innlevert?
Deg sendte jeg jo til IT-avdelingen.
-Åssen henger'e, Williams? -Lavere hver dag, Jerguson.
Sånn skal det låte.
Det er min skyld.
Jeg jobbet hele tiden.
Da den rike søsteren min tilbød seg å ha Mabel i skoleferien, tenkte jeg: "Flott."
Hun får dra til byen, se museer og skuespill.
Bli inspirert til store drømmer.
Prøv å se ditt eneste barn, så smart, så selvsikkert,
bli til et spøkelse av sorg. Prøv å se om dere da vil lage en podkast om det.
Vi visste ikke om det. Det var visst mye vi ikke visste om.
Men datteren din er usedvanlig.
-Hun er morsom, intuitiv. -Rar.
Men på best mulig måte. Slik alle de du liker best, er rare.
Har dere noensinne følt at det var noe dere gjorde så galt,
at dere aldri vil tilgi dere selv?
Tja…
For meg var det å la henne være i den fordømte leiligheten.
La henne være, vær så snill. La henne gå fremover, ikke bakover.
Mamma.
-Takk for middagen. -Ja. Takk.
Hun har sannsynligvis rett. Hele denne greia var tåpelig uansett.
Den var mange ting, men jeg er ikke sikker på at den var tåpelig.
Hvorfor det? Jeg er en fremmed som løy masse for dere.
Og dere er to random folk som dro meg med på en podkast.
"Random" er slang for en tilfeldig person.
-Jeg forstod sammenhengen, men takk. -Vær så god.
Dere kan fortsatt lage podkasten.
Dere kan lære å bruke Twitter. Det er ikke vanskelig. Ikke bruk TikTok.
Jeg føler meg mer levende enn jeg har gjort på ti år.
Jeg også.
Så, farvel.
-Vi fikk kjeft. Av en mor. -Jeg vet det. Jeg er helt sjokka.
-Mabel lærte meg det. -Meg også.
Du vet, det er en naturlov. Det skjer aldri noe bra på Long Island.
TARMMELK
-Tarmmelk er veldig godt! -Ja? Jeg tror jeg får magemuskler.
-Tretten prosent alkohol. -Skål.
Det var jo en suksess. Men det er umulig å fortsette.
-Helt enig. Og hvorfor det? -Dette er Mabels liv.
Vi kan ikke utnytte hennes smerte til å leke detektiver.
Hver eneste true crime-historie er virkelig sann for noen.
Og det går bare opp for deg nå?
Det føles vel personlig nå.
Det føltes allerede personlig på grunn av Winnie.
-Hvem er Winnie? -Hvem… Tuller du med meg?
Hunden min, Winnie, som kommer seg etter å ha blitt forgiftet.
Det at du har glemt henne helt, er svært bekymringsfullt.
Hvorfor det? Vi kjenner hverandre knapt. Mabel hadde rett. Vi er random.
-Vi kjenner hverandre. -Er mine foreldre levende eller døde?
-Døde. -Bare flaks.
-Er det Mabel? -Nei, Teddy, sponsoren vår.
"Kom, vi må snakke sammen."
Bare store bokstaver. Illevarslende.
Nei, han skriver sånn. Men det virker fortsatt skummelt.
Kan du bli med meg, eller er jeg for random?
Jeg datet nesten ikke i 20-årene. Visste du det? Jeg var alene.
Men en tilfeldig tirsdagskveld
stanser jeg en kvinne som jeg tok i å tekste mens hun kjørte.
Og denne dama var dristig nok til å lyve meg rett opp i ansiktet
-og si at hun ikke tekstet. -Jeg løy ikke.
Du lyver meg fortsatt rett opp i ansiktet.
Men da visste jeg…
…at jeg ikke ville være alene mer.
-Og nå har vi denne ungen på vei… -Kareem.
Nei. Over mitt lik. Det skjer ikke.
Jeg må bare vite at jeg kommer til å klare dette bra.
-Det vil du. -Det vet du ikke.
Det gjør jeg. Akkurat som jeg visste at de podkastgutta hadde skjønt noe.
Du gikk glipp av noe, hva?
Toksikologirapportene. De ble ikke sendt inn.
Og offerets mobil kom aldri frem til IT-avdelingen.
Å, herregud. Ja!
Nå stuper du inn og gjenåpner saken som en fordømt sjefshelt, og bare…
Nei. Når de ikke sender noe inn, betyr det at de ikke vil at noen skal røre det.
Og jeg blir ikke forfremmet ved å åpne en sak jeg har avsluttet.
Nei, det fungerer ikke sånn. Det skal vi ikke gjøre.
Men det vi skal gjøre,
er å gå inn hit og jobbe med rommet til kompisen min, Keith.
-Keith? -Å ja.
Det er ikke helt Kareem.
-Nei, det er det ikke, men… -Men det er ikke helt teit.
-Jeg kunne like det. -Ok.
-Keith. -Takk.
Jøss. Jeg tror jeg ville husket dette.
Ja. I løpet av de deprimerende årene mine ba mamma meg om å lese om livets tre.
-Jeg lagde et i stedet. -Det er fantastisk.
Jeg har aldri glemt SVU-plakaten. Du var merkelig tent på Stabler.
Verdens lekreste forbryterhjerne står her. Og han var i temmelig god form.
Det er ingenting sammenlignet med det du har opplevd,
men jeg hadde det tøft etter at alt skjedde.
Ja. Vi hadde visst alle det.
Hva er dette?
-Nei. -"Mabel, sjetteklasse"?
-Så flaut. -Jo takk.
-Sitt. -Du får ikke se dem.
-Jeg vil ikke se. -Vi ser på dem sammen.
-Hvem er den søte lille gutten? -Jeg var yndig. Jeg vet ikke hva…
Hva hadde du gjort for å få bolleklipp?
Nå mistet du retten til å se på dem. Godt jobbet.
Hardy-guttene mine
HARDY-GUTTENE MINE
Pokker.
Helvete heller.
Tavos tekstmelding.
Hva i helvete?
Hvorfor var Tim ute etter ringen Zoe hadde på seg den natten hun døde?
Nei. Hun hadde den ikke på seg. Ikke da hun døde.
Du glemmer ikke bildet av liket til kjæresten din på bakken.
Men den er her.
Betyr det at hun mistet ringen før hun falt?
Kan vi stanse nå?
Går det bra?
Kan vi bruke to minutter på ikke å snakke om døden?
Alt jeg ville i dag, var å være sammen med deg.
Jeg har tenkt masse på dette øyeblikket. Jeg har tenkt masse på deg.
Jeg også.
Jeg tror at jeg på en måte har ventet på deg.
Men… Unnskyld.
Jeg mente ikke at jeg ventet på deg som at jeg "ventet" ventet på deg.
-Jeg sparte meg ikke for deg. -Nei. Ja. Selvsagt.
Jeg har gjort andre ting.
Jeg jobbet. Jeg gikk på fest.
Jeg fikk lugg. Den var fæl. Jeg måtte gjemme meg i en måned.
-Jeg vedder på at du var sexy. -Det veddemålet taper du.
-La meg se selv. Gikk den langt ned? -Lite grann, og så krøllet den seg.
Herregud. Du har rett. Den er fryktelig. Jeg kan ikke glemme den.
Har du noensinne følt at du er for inspirerende, Cinda?
-Du vet, alle lager podkast nå. -Det har blitt litt voldsomt.
Jeg tror at han som spilte Brazzos har sin egen podkast nå?
Hva?
Vent, Charles Haden Church… Nei, jeg blander…
Han er Brazzos, og han etterforsker et virkelig drap
i bygningen der han bor, med en teaterregissør
-og et av barnebarna deres. -Jøss!
-Og Sting er deres hovedmistenkte. -Nei!
-Jo. -Nei!
Tittelen på podkasten deres er
Dimas kyllingwraps presenterer: Bare drap i bygningen.
Jeg elsker en Dimas kyllingwrap.
Jeg også. Alle elsker en Dimas kyllingwrap.
Å, herregud.
Teddy…
Forstår du hvor populær Fallon er i Hellas?
Vet du hva fetterne mine på Nisyros vil gjøre når de ser dette?
De vil drite på seg, Ollie.
De vil sette seg på huk på geitebeitene sine
og drite på seg av sjalusi.
-Det er… Jøss, ja. -Ja, det er litt av et bilde.
Du klarte det! Du traff midt i blinken!
To episoder av "podkasten" din og Fallon bruker navnet mitt. Jøss.
Du har mer, ikke sant? Fortell meg at det kommer mer.
-Ja da. -Vi har hatt et tilbakeslag.
Med masse saftige forviklinger og plass til minst fire Dimas-reklamer hver time?
Minst. Selvsagt.
Jeg må si at jeg føler meg som en stolt pappa.
Gutta mine.
Altså. Jeg skal skrive ut en sjekk.
Og den skal være stor.
Men jeg vil ikke krangle.
Femti tusen for de neste tre episodene.
Det kan vi ikke ta imot.
-Ikke si det. -Nei, vær så snill.
Vi har mistet en partner. Det ville ikke være riktig.
Kom hit. Nå med en gang.
Ser du den? Den mynten er hele slektsarven min.
Kjenner dere til den greske og armenske holocausten?
Bestemoren min.
Min yiayia, Evangelia, var en ung kvinne
da tyrkerne begynte nedslaktingen av grekerne, og tvang dem til å flykte.
De hadde ikke banker da, så kvinnene gikk med kjeder
med familiens sparepenger i gullmynter rundt halsen.
Fordi hun var desperat, gjorde yiayia en handel med en tyrkisk soldat.
Halskjedet for en plass på en båt til Amerika.
Soldaten lot henne beholde to mynter.
En for å investere i en ny fremtid. Og en for hell og lykke.
Yiayia holdt fast på de myntene
gjennom et hav som var rødt av blodet
og de avkuttede lemmene til hele familien hennes,
til hun endelig kom seg til Ellis Island.
Mens hun fortsatt knuget de to myntene.
Hun brukte den ene til å starte en liten smørbrødforretning,
og den andre beholdt hun og ga videre til faren min,
så han aldri skulle glemme hva som ble ofret
for at det stolte Dimas-navnet skulle fortsette.
-Og faren din ga den til deg? -Vi kom ikke overens.
Han sverget på at han skulle ta den med seg i graven og ikke gi den til meg.
Han skiftet opplagt mening.
Eller så gravde jeg opp jævelen og rev den ut av de kalde, døde hendene hans.
-Du, da. -Hva faen?
Det var så bra at du lurte meg.
Yiayia Evangelia lærte meg å investere i dem som har vært lojale mot deg.
Selv om det fins en risiko.
Jeg har et helt eget selskap i hennes navn der jeg gjør dette.
Så vær så snill, gjør dette for meg.
-Er Oscar flink til å kysse? -Mami.
Jeg så den måten han så på deg på.
Akkurat slik han så på deg da dere var tenåringer.
Skulle ønske jeg kunne gå tilbake til den tiden.
-For å gjøre hva? -Jeg vet ikke.
-Holde deg der til… -Til?
Til jeg er død. Da kan du dra og gjøre hva du vil.
-De gamle mennene er noen triste fyrer. -De er vel det. På en måte.
De er også de første vennene jeg har hatt på lenge.
-Men seriøst, hvor gamle er de? -Kjempegamle.
Ja.
Jeg må gjennomføre dette. Jeg må finne ut av det.
Jeg fikk aldri lest historier for deg da du var liten.
Jeg prøvde, men du ville alltid hoppe til slutten.
Du måtte vite hva som skjedde.
Om vi bare hadde et vindu inn i Tim Konos tanker.
En måte å vite mer om hva han gjorde i dagene før han døde.
En laptop. En kalender.
Et fysisk bevis som ville bringe oss nærmere sannheten.
Jeg husker ikke hvordan Herman's Head endte.
Men jeg mistenker at den endte med at han endelig fant jenta.
Eller gutten. Jeg visste aldri med Herman.
Og at han ikke trengte rådgiverne mer.
Til: Mabel Mora c/o Arconia
Sånn ville jeg gjort det.
Ja.
Herman trenger dem ikke fordi han ikke er alene mer.
Men selv om du ikke er alene,
betyr ikke det at du ikke trenger hjelp av og til.
Vi har 1265 nedlastinger. 1267! Hvorfor må vi bli populære nå?
Folk ser visst på lineær-TV fortsatt.
Hvor var dette publikummet da jeg regisserte Godspell Live på NBC?
-Var det deg? -Nei, men det burde vært det.
Jeg får dem ikke. Jeg laster inn på nytt og ingenting virker.
Du har på flymodus. Igjen.
-Hva? -Du kjenner mobilinnstillingene mine.
Jeg er ikke random.
Greit. Vi må takle dette kaoset. Dippmannen din ga oss $ 50 000.
Ja, og vi kan ikke ta imot det
fordi vi var enige om ikke å tjene på vår unge venns tragedie.
Det stemmer. Så vi må ta den sjekken, og vi må rive den i stykker.
-Nå? -Ja.
Jeg tror vi må rive den i stykker nå.
-Vent! -Takk og pris. Hva?
Hvilken konto er dette? Den er ikke i Teddys navn.
-Han har en egen selskapskonto for… -Se på navnet.
"Angel, Inc."
Nei. Teddy er ikke den Angel Tim Kono prøvde å avsløre.
Jeg lurte på det da han sa navnet til yiayiaen sin, Evangelia.
Angel.
-Banker du ikke på? -Hei.
Kvinner som banker på skaper sjelden historie.
En forsoningsgave. Silvias tamaler, og jeg kjøpte litt hummus.
-Denne hummusen gikk ut på dato i går. -Men vi vet begge at du vil spise den.
Ja, det er sant.
Hør her…
-Jeg beklager at jeg løy for dere. -På mange områder i ukevis.
En umåtelig mengde lyving. På grensen til å være sosiopatisk.
Det er bare veldig vanskelig for meg å stole på folk.
Det er ærlig talt ganske vanskelig for meg å engang like folk.
Men dere…
-Må jeg virkelig si det? -Jeg vil gjerne høre ordene, ja.
Og si rekkefølgen. Jeg dør etter å vite hvem du liker best.
Jeg vil lage denne podkasten. Jeg må gjøre dette ferdig med dere.
-Det er så random. -Det er ikke riktig håndbevegelse.
-Gi meg tamalene. -Vent. Min siste forsoningsgave.
Noen leverte denne til meg i resepsjonen. Det er Tim Konos mobil.
-Hva? -Men vi må finne passordet.
Å ja.
Vi har en til deg.
MISTENKT
-Si hei til Angel. -Teddy Dimas? Vent. Så du sier…
Det stemmer. Hovedsponsoren vår er nå vår hovedmistenkte.
Den var bra.
Det er en flott siste replikk i en episode.
Tekst: S. Marum