‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎LIVRARE EXPRES INTERNAȚIONALĂ ‎PRIMATE DIN CONGO
‎E-n regulă, micuțule.
‎Nimeni nu-ți va face rău.
‎Centrul de control Mercury.
‎Naveta spațială, deconectată.
‎Nouă, opt, șapte, șase,
‎cinci, patru, trei, doi, unu...
‎Aprindere.
‎Presiunea din carlingă e stabilă.
‎Totul e în regulă în carlingă.
‎Trece pe control manual.
‎Vești de la echipajele de recuperare?
‎„O, muză, cântă-mi mie
‎pe bărbatul viteaz și iscusit ‎care-ntr-o vreme, când el cu măiestria lui
‎făcuse pustiu ‎din ziduri sfinte de la Troia...”
‎A adormit, Reggie.
‎Homer va trebui să aștepte.
‎Încep să cred că tata ne evită.
‎Urăsc să fiu cea plictisitoare, ‎dar e timpul să plecăm.
‎Când vorbești la plural, ‎la cine te referi?
‎Nu am fost deloc ambiguă.
‎Nu știu cine ești sau de unde ai venit,
‎dar te sfătuiesc ‎să-ți faci cale într-acolo.
‎Are dreptate. Să plecăm.
‎Ți-am salvat viața, mucosule!
‎Dacă nu interveneam, ‎rămâneau doar șosetele din tine.
‎Asta e problema.
‎Ești prea bună ‎și pui prea multe întrebări.
‎Știi prea multe ‎și lupți de parcă ai antrenament.
‎- Are dreptate. ‎- Natura independentă mă face răufăcător?
‎Oricine ai fi, îmi stai în cale.
‎Dacă te mai văd, te omor.
‎Haide, Diego!
‎Mi-o luam pe cocoașă, ‎dar l-ai ajutat pe Cinci, nu pe mine.
‎- De ce? ‎- El e copil, tu ești bărbat.
‎Poartă-te ca atare!
‎Diego...
‎- Nu... ‎- Știi ce?
‎Sunt obișnuit cu mincinoșii, ‎dar prefer să știu în legătură cu ce mint.
‎Pe bune, Diego? Mă lași de izbeliște?
‎Diego!
‎Cum ne simțim în dimineața asta?
‎Eu o duc pe picior mare. Tu?
‎De câte căderi mai ai nevoie ‎ca să începi să te îngrijești?
‎Mă gândesc la un număr între 11 și 25.
‎Cu ce fantomă mai discuți acum?
‎Nu e cine știe cine.
‎Încă un cowboy răposat.
‎Texasul e plin.
‎De obicei sunt drăguți, dar ăsta e...
‎urât și prost.
‎Chiar e necesar?
‎Vrei?
‎Klaus, nu te aștepta să te încurajez.
‎Allison, căsătoria ta se destramă, ‎iar protestul a devenit revoltă.
‎Dacă acum nu e momentul ‎să ne facem mangă,
‎nu știu când va fi.
‎Ce s-a întâmplat?
‎De unde să încep?
‎Adepții mei sufocanți mi-au dat de urmă,
‎m-am reapucat de băut ‎și i-am declarat dragoste eternă...
‎unui tânăr gay care nu știe că e gay.
‎În anul 1963, la un restaurant, ‎în fața unchiului său, un gay reprimat.
‎Nu în ordinea asta...
‎- Ce mai pereche facem! ‎- Da.
‎Iisuse!
‎- Pardon! ‎- Bravo!
‎Am un mixer și băutură mult mai bună.
‎Dacă e să bem ziua, ‎s-o facem cum trebuie.
‎Te iubesc atât de mult!
‎Da!
‎'Neața!
‎Bună! Aia e cafea?
‎Vrei?
‎- Cât e ceasul? ‎- Nu știu și nu-mi pasă.
‎Ba îți pasă.
‎Doamne!
‎Ne-am câștigat o zi liberă.
‎Bine, jumătate de zi. Câteva ore.
‎Taci!
‎Ce e?
‎Trebuie să vorbim?
‎- Despre...? ‎- Tu vrei?
‎Lucrurile devin reale când le discuți, ‎iar lucrurile reale au un final.
‎E mult mai savuros așa.
‎Ții minte că ieri spuneai să fugim?
‎Dacă am putea?
‎Unde să mergem?
‎Într-un loc sigur pentru Harlan...
‎unde am putea fi tot timpul împreună, ‎ca acum.
‎Aș merge acolo în clipa asta.
‎La naiba! Carl s-a întors mai devreme.
‎Nu înțeleg. Mă urmăresc încontinuu.
‎- Cine? ‎- Sociopații ăia olandezi.
‎Sunt suedezi, idiotule.
‎Asasini trimiși să ne ucidă ‎înainte să stricăm mai rău cronologia.
‎Dar de ce acum?
‎Trei luni de zile n-am avut probleme, ‎până să apari tu.
‎Eu am fost aici un an întreg ‎și nu s-a luat nimeni de mine.
‎Chiar dacă era vina mea, și nu e, ‎mai sunt șase zile până la apocalipsă,
‎iar de tata nu ne-am apropiat ‎decât la consulat.
‎De fapt...
‎nu e tocmai așa.
‎Cum adică?
‎L-am văzut.
‎Rahat!
‎Diego!
‎Cinci?
‎Allison!
‎- Allis... ‎- Allison!
‎Doi dolari și 92 de cenți... 93 de cenți.
‎Salut! Îmi lipsesc șapte cenți.
‎Dă-mi cât ai.
‎La naiba!
‎Fir-ar!
‎Îmi pare rău. Mulțam.
‎Băiatul ăsta pute.
‎Acasă.
‎„O să sune aiurea...
‎dar, Reginald Hargreeves...
‎sunt fiul tău.”
‎Înapoi pe ringul de dans!
‎Duhnește!
‎Tată?
‎Serios, lumea nu se va sfârși ‎cu un asemenea stereotip.
‎Credeți-mă. Cunosc senzația finalurilor.
‎Cu atâtea bombe și butoane roșii, ‎suntem la un pas de sfârșitul lumii.
‎- Oricine poate vedea asta. ‎- Să vă spun ceva.
‎Fizica cuantelor ne spune ‎că nu putem fi siguri de nimic,
‎mai ales în ceea ce privește timpul.
‎Chiar dacă știi totul despre prezent...
‎nu poți prezice nimic din ce va urma.
‎Universul nu este condus de reguli, ‎ci de probabilități.
‎Însă unele evenimente ‎sunt mai probabile ca altele.
‎De exemplu, este aproape cert ‎că, în următoarele minute...
‎îmi voi lua încă un pahar de șampanie.
‎Ia te uită!
‎O să sune aiurea, dar...
‎Sunt fiul tău.
‎Ba nu.
‎- Sunt din viitor. ‎- Ba nu.
‎M-ai adoptat, ‎împreună cu alți șase copii, în 1989.
‎Ba nu.
‎Știu despre baza lunară ‎și despre experimentele pe maimuțe.
‎Primate.
‎Ascultă! Știu totul despre tine.
‎Te rog...
‎Am nevoie de ajutor.
‎Ascultă, nu știu cine te-a trimis ‎sau ce urmărești,
‎dar te poți întoarce ‎la stăpânii tăi de la CIA sau KGB
‎să le spui că asta e ‎cea mai ridicolă mișcare din istorie.
‎Ce e așa de ridicol? ‎Știi că se poate călători în timp.
‎Nu asta e problema,
‎ci faptul că îmi displac profund copiii.
‎Nu am și nu intenționez să fac, ‎dar, dacă ar fi să am vreodată,
‎nu s-ar prezenta nebărbieriți,
‎cu igienă precară ‎și cu asemenea proporții grotești.
‎Dar...
‎Am venit cu autobuzul.
‎Nu-mi pasă.
‎Te rog să pleci,
‎împreună cu duhoarea eșecului ‎care te înconjoară.
‎- Jenant! ‎- Poate.
‎Dar pe mine nu m-a înjunghiat.
‎Ți-a străpuns inima.
‎- E halatul meu de baie? ‎- Nu.
‎Cui îi pasă? ‎Știe despre călătoria în timp.
‎De ce nu-ți folosești puterea ‎să ne duci în alt timp?
‎- Îi explică cineva? ‎- Prima dată s-a pierdut în apocalipsă.
‎Apoi și-a pierdut părul de pe boașe.
‎Ultima dată, mi-am răspândit familia ‎în Dallas de-a lungul a trei ani
‎și e posibil să fi provocat apocalipsa.
‎Mai ai întrebări?
‎- Nu. ‎- Pierdeți perspectiva.
‎Tata e conducătorul unei clici sinistre
‎care-l va ucide pe președinte.
‎- O clică? ‎- Ignoră-l!
‎Avem o singură opțiune.
‎Care-i aia?
‎Să reunim Umbrella Academy.
‎Da! Întâlnire de familie.
‎- Aduceți-o voi pe Allison. ‎- Mai sunteți împreună?
‎- Trebuie să vorbim? ‎- Nu. E căsătorită.
‎Nasol, frate!
‎Fac față.
‎O aduc eu.
‎O aduci tu pe Vanya, fără s-o strivești?
‎O să încerc.
‎Stai...
‎Eu ce să fac?
‎Așteaptă oaspeți.
‎Trebuia să fii acolo. ‎A spus: „Toate hotelurile din sud-vest.”
‎L-a rugat să repete. ‎Credeam că nu auzisem bine.
‎A răspuns: „Da, toate hotelurile HoJo.”
‎Ai auzit, Vanya?
‎De unde? Nu are abonament ‎la ziarul ‎Pare de duș.
‎Iubito, mă simt atât de bine, ‎încât voi ignora ironia asta.
‎Asta da ironie.
‎Vanya, îl privești pe bărbatul ‎care a făcut cea mai mare vânzare
‎din istoria companiei Waterton.
‎- Grozav, Carl! ‎- Mulțumesc, Vanya.
‎Vezi, Sissy? Așa se felicită ‎capul familiei învingător.
‎- Încetează, Carl! ‎- Am plănuit o zi grozavă.
‎Luăm micul dejun în Salonul Egiptean, ‎apoi mergem la rodeo,
‎apoi mâncăm o friptură la restaurant.
‎Vanya!
‎Nu-ți iei puțin timp liber?
‎Oprește-te, Carl! Nu în fața lui Harlan.
‎Nu-i pasă. Vreau doar un sărut.
‎- Așteaptă să fim singuri. ‎- Nu pot.
‎- Va trebui. ‎- Carl.
‎- Nu te băga, Vanya! ‎- Sissy.
‎Ce e cu tine?
‎M-am săturat să nu mă asculți!
‎Eu m-am săturat să mă lupt ‎pentru atenția ta. Ești soția mea sau nu?
‎Ce naiba a fost asta?
‎Harlan, dragule, hai să te încalți!
‎- Ești bine? ‎- Da, n-am nimic.
‎Petrec ziua cu familia.
‎Mi-ai întins o cursă?
‎Serios, scumpo?
‎Ai spus că dobitocii ăia nordici ‎sunt de partea noastră.
‎Executam misiunea de la tine, ‎dar ei s-au pus în calea mea.
‎- Vai! ‎- Mi-au stricat acoperirea.
‎Cinci mă vrea moartă ‎și nu știu ce urmărești.
‎Mi-ai adus ce ți-am cerut?
‎Poftim!
‎Cuțitul lui Diego.
‎- Ia loc! ‎- Nu.
‎Sângerezi și furia strică tenul. Stai jos!
‎Bine, dar tot sunt supărată pe tine.
‎Ai dreptate.
‎Te-am mințit.
‎Comisia habar nu are...
‎- Nu știe că suntem aici. ‎- Și?
‎Noi...
‎îndreptăm ceva
‎ce a fost greșit ‎o perioadă foarte îndelungată.
‎- M-am săturat de ghicitorile tale. ‎- Nu zău!
‎Ai fost în câteva misiuni ‎și deja le știi pe toate?
‎Lila cea mare și independentă ‎n-are încredere în mama ei,
‎care a smuls-o din maghernița aia,
‎care a salvat-o de părinții ei ‎alcoolici și neglijenți,
‎și a învățat-o să trăiască, ‎să iubească și să supraviețuiască.
‎Tocmai ai zis că ai mințit.
‎Tu i-ai mințit pe ei, ‎ei m-au mințit, toți ne mințim.
‎Maturizează-te!
‎Dacă era necesar să știi adevărul, ‎ți l-aș fi spus.
‎Dar nu era, deci nu ți l-am spus,
‎și totul a ieșit de minune.
‎Ba nu. L-am pierdut pe Cinci.
‎E mort?
‎Nu, dar m-a dat afară din trupa lui.
‎Îți supurează rana.
‎Draga mea...
‎- Nu e o problemă. ‎- De ce nu?
‎Deoarece...
‎Am făcut multe planuri ‎pentru ziua de azi.
‎ROCCO ȘI FAMILIA, INSTALAȚII ‎ARTICOLUL NR. 3555
‎Jeleurile erau delicatese.
‎E nevoie să fierbi o tonă de copite,
‎fie de cai, vite sau ce-or fi.
‎Dar nu toată lumea are ‎mormane de copite.
‎A fost nevoie ‎ca niște newyorkezi isteți...
‎să descopere cum să deshidrateze gelatina ‎ca noi, ceilalți,
‎să ne bucurăm de acest gust divin.
‎Dacă gustăm, taci din gură?
‎Poate.
‎Poftim!
‎- Cum te simți? ‎- Cam de rahat, sincer.
‎Dar pe o scară de la unu ‎la nimicirea vieții de pe Pământ?
‎Pe bune?
‎Lasă cuțitul, idiotule! Și-a revenit.
‎Ultima dată, m-a ținut suspendat în aer
‎și mi-a supt viața ‎cu tentacule energetice.
‎Am voie să pun întrebări.
‎Aș vrea să văd un tentacul energetic.
‎Nu țin minte ce am făcut, ‎dar îmi pare rău...
‎Dacă te încălzește cu ceva.
‎Da.
‎Dar trec prin multe. Îmi...
‎Îmi place o fată.
‎Credeam că mă place și ea, dar se pare...
‎Slavă Domnului!
‎E cineva aici?
‎Alo!
‎Nu vorbești franceză.
‎Ce de vechituri!
‎Măiculiță!
‎Știu că e imposibil...
‎dar am devenit cu toții mai sexy?
‎Vanya.
‎Am o soră!
‎Mi-a fost dor de tine.
‎Măcar cuiva i-a fost!
‎- Ești beat. ‎- Da.
‎Nu, doar puțin. Câteva...
‎Ce drăguț!
‎Nu. Iisuse!
‎- Bună! ‎- Bună, Vanny.
‎Klaus. Ben e aici?
‎Nu.
‎Din păcate, ‎fantomele nu pot călători în timp.
‎Îți bați joc de mine?
‎Bine, atunci. Să ne apucăm de treabă.
‎Deci, Vanny, ce mai e nou?
‎Salut, Diego!
‎- Nu saluți pe nimeni? ‎- Bună, Allison!
‎- Ce-ai zis? ‎- Bună, Allison!
‎Mulțumesc!
‎Ce căutăm aici?
‎Mereu ți-a plăcut să te cațări.
‎ÎN ATENȚIA SUEDEZILOR
‎MEMORANDUM AL COMISIEI ‎CĂTRE: SUEDEZI
‎Întâi de toate, îmi pare rău.
‎Știu că am rasolit întorsul ăsta în timp ‎și v-am pierdut.
‎Dar buba cea mare e ‎că am adus sfârșitul lumii cu noi.
‎Doamne, iarăși?
‎Toți știați? ‎De ce sunt ultimul care află despre...
‎Doamne!
‎Cultul meu o s-o ia razna. Cinci!
‎Le-am spus că va veni în 2019.
‎- Mai avem șase zile, până luni. ‎- Vanya?
‎- Klaus. ‎- Ce? De obicei Vanya e cauza.
‎Ai vreo pistă, Cinci?
‎Da, avem una.
‎- Sfinte Sisoe! Ăsta e tata? ‎- Da.
‎- El e? ‎- Și stă pe dealul înierbat.
‎Eu și Diego am încercat ‎să discutăm cu tata. Deocamdată, nimic.
‎- Nu chiar. Îl vrea mort pe Kennedy. ‎- Poate.
‎Dar nu știm ‎cine sau ce declanșează apocalipsa.
‎Poate fi Kennedy ‎sau ceva fără nicio legătură.
‎Dar ceva schimbă cronologia. ‎Trebuie s-o remediem.
‎Cum, dacă nu știm ce e stricat?
‎Pune faptele cap la cap. ‎Tata se tot întâlnește cu tipi dubioși.
‎Și va fi pe dealul înierbat ‎peste trei zile.
‎Știm ce avem de făcut.
‎- Să-l omorâm. ‎- Să-l găsim.
‎Nu ar trebui să fim aici, nu?
‎Dacă noi suntem cauza?
‎A stricat cineva cronologia?
‎- Diego îl urmărește pe Oswald. ‎- Tu lucrezi pentru Jack Ruby.
‎Allison e foarte implicată ‎în politica locală.
‎- Tu ai întemeiat un cult. ‎- Mulțumesc!
‎Eu sunt doar dădacă la o fermă.
‎Nu sunt implicată în nimic.
‎Poate ești, dar nu știm încă.
‎Ascultați-vă!
‎Toți avem legături cu Kennedy. ‎Nu e o coincidență.
‎Luther e cu Ruby, ‎Allison e contra guvernului,
‎tata e pe dealul înierbat, Klaus...
‎face ceva ciudat și pervers, ‎dar probabil corelat.
‎În mod evident, toți am fost trimiși aici ‎cu un scop clar...
‎să-l salvăm pe John Fitzgerald Kennedy.
‎Dacă te înșeli?
‎SOVIETICII ATACĂ SUA
‎Nu e vorba doar de noi!
‎Veți muri.
‎Am fost acolo, am văzut.
‎Nu pot uita, deși vreau.
‎Am văzut bombe nucleare rusești ‎evaporând lumea, cu voi cu tot.
‎Într-un război pe care l-am adus noi.
‎Hazel s-a sacrificat ca să ne salveze, ‎deci ciocu' mic și ascultați-mă!
‎Nu știu ‎dacă experiențele noastre sunt corelate.
‎Nu știu dacă există vreun motiv.
‎Dar tata va ști.
‎Trebuie să vorbim cu el, ‎înainte ca tot ce cunoaștem să moară.
‎Eu mă retrag.
‎- Ai auzit ce am spus? ‎- Da.
‎Am auzit un bărbat de 58 de ani ‎care vrea ca tati să repare totul.
‎Eu nu mă bag.
‎Să ne maturizăm!
‎- Luther! ‎- Unde mergi?
‎Scutește-mă, Diego!
‎Nu plecați până nu ne lămurim.
‎Fir-ar!
‎Când a învățat maimuța ‎să lupte murdar?
‎Ticăloaso!
‎Mi-ar prinde bine un taco. Allison?
‎- Taco? ‎- Nu așteptăm?
‎Îi știi pe băieți. Le poate lua o veșnicie ‎să o dea la pace.
‎Un taco, Vanya?
‎Poate un taco să provoace ‎sfârșitul lumii?
‎Putem afla într-un singur mod.
‎- Clar! ‎- Haideți!
‎Mi-ați lipsit...
‎enorm.
‎- Ce-i cu tine, amice? ‎- Lasă-mă în pace, Diego!
‎Îl lovești pe Cinci și o iei la sănătoasa?
‎Poate că provocăm apocalipsa ‎încercând s-o prevenim.
‎- Ce zici? ‎- Deci nu facem nimic?
‎De când renunți tu?
‎De ultima dată, când m-am supraestimat ‎și am distrus lumea.
‎Deci iar ți-e că nu te ridici ‎la înălțimea așteptărilor tatei?
‎Poate. Toți suntem nebuni ‎când e vorba de tata.
‎Eu nu sunt. El e un mare ticălos, ‎eu sunt grozav, atâta tot.
‎Înțelege asta, bine?
‎Bine.
‎De ce nu-l lași baltă pe JFK?
‎- Sunt erou, iar eroii combat răufăcători. ‎- Ba nu.
‎Tata ți-a spus că ești erou. ‎Asta ne-a spus tuturor.
‎Dacă a mințit?
‎Și suntem niște ciudați ‎care nu e cazul să schimbe lumea?
‎Toți oamenii schimbă lumea, Luther.
‎Toți.
‎E înfricoșător, dar asta e realitatea.
‎Știi, ești atât de al dracului de mare,
‎încât uneori uit cât de sensibil ești.
‎Totul se va rezolva.
‎- Suntem pe calea cea bună. ‎- Da? De unde știi?
‎O limuzină neagră ne urmărește ‎de când am plecat.
‎În spatele tău.
‎„Către urmăritori: Eu...
‎- ...Reginald Hargreeves...” ‎- Ce?
‎„...am onoarea ‎să vă invit la o cină ușoară
‎în data de 20 noiembrie 1963, ‎la ora 19:30,
‎pe strada Magnolia, la nr. 1624.”
‎O cină ușoară?
‎Ce tupeu pe el! ‎Cum nu-i convine ceva, iese scandal!
‎Nu știe cine sunt?
‎Nu, Ray, știi exact cine sunt, ‎doar că nu faci față.
‎- Eu îl apăr. ‎- De ce anume?
‎De sfârșitul lumii, pentru început.
‎Chiar e sfârșitul lumii peste șase zile?
‎Data trecută a fost, ‎deși am încercat tot ce a zis Cinci.
‎Nu ar fi ciudat ‎dacă Cinci ar deveni sexy la maturitate?
‎Nu?
‎Lasă vrăjeala, ‎domnișoară „Luther era iubitul meu”.
‎Nici nu ne-am sărutat.
‎Da, dar vă făceați ochi dulci
‎la micul dejun, toată pubertatea.
‎Nu suntem frați și surori?
‎De fapt... Practic...
‎„Practic”? Dacă folosești cuvântul ăsta, ‎deja ai dat de naiba.
‎Ne putem concentra?
‎E clar că nu salvăm lumea azi, ‎dar poate, dacă nu cer mult,
‎încercăm să salvăm căsnicia mea.
‎Nu!
‎Nu, asta e...
‎ca și cum ai întreba o călugăriță ‎despre sex.
‎Cine de aici știe ceva despre relații? Ea?
‎- Iubește în secret o fermieră. ‎- O cheamă Sissy.
‎E mai bună ca relația anterioară...
‎- Cu ucigașul în serie. ‎- Ce?
‎- Mai târziu. ‎- Între timp, eu iubesc
‎un soldat pe care de fapt ‎nu l-am cunoscut încă.
‎Iar Luther își iubește sora.
‎Din nou, nu suntem frați biologici.
‎Cea mai sănătoasă relație ‎de lungă durată din familia asta
‎a fost când Cinci i-o trăgea manechinului.
‎Umbrella Academy nu știe despre iubire...
‎decât cum să o piardă.
‎- Ascultați KBOX, Dallas. ‎- Noroc!
‎- Cum faceți față la asta? ‎- La ce?
‎La toate. Călătoriile în timp, ‎fantomele, sfârșitul lumii.
‎Eu mă droghez foarte tare.
‎Iar Allison...
‎se minte.
‎Iar tu îți reprimi emoțiile tare de tot,
‎până arunci lucruri în aer.
‎Aș vrea să nu mai fac asta.
‎Ai șase zile, domnișoară.
‎Ce naiba să facem în șase zile?
‎Să petrecem? Zic și eu.
‎Îi spun că o iubesc.
‎- Nu vreau să am secrete. ‎- Da.
‎Da, ai dreptate.
‎Da! Dacă totul se duce de râpă, ‎măcar pot fi cinstită cu soțul meu.
‎Deci trebuie să-mi înfrunt cultul? ‎Nu-mi plac despărțirile în grup.
‎De asta nu mai ies cu gemeni.
‎Familia asta e uimitoare.
‎- Da, sigur. ‎- Să nu ne pripim.
‎Vino aici, Vanya!
‎Haide!
‎Treci încoace!
‎Vă iubesc.
‎Gașcă! Iubesc piesa asta!
‎- Care-i treaba, nebuno? ‎- Ce contează? Ziceai că mă omori.
‎- Îmi amintesc. ‎- Să te văd, lăudărosule!
‎Bine.
‎Aștept.
‎Nu te-ai săturat?
‎Ești mai bun decât credeam.
‎Tu ești întru totul mediocră.
‎Poți ieși acum.
‎Bravo!
‎Ți-ai dat seama.
‎N-a fost foarte greu.
‎Luptă ca toți roboții vii de la Comisie.
‎Nu contează. Iată-ne, împreună din nou.
‎Trebuie să întreb...
‎Ți-a fost dor de mine, mucosule?
‎Sissy.
‎Vanya! Nu te furișa așa!
‎- Unde ai fost? ‎- La o reuniune de familie.
‎Ești beată?
‎Nu contează.
‎Ce contează e că am sentimente, bine?
‎Simt ceva pentru tine.
‎- Nu e momentul potrivit. ‎- E singurul moment.
‎Cât timp mai avem?
‎Am putea avea ani, zile, ‎dar avem o singură viață.
‎Trebuie să ne urmăm inima, ‎iar a mea te vrea pe tine.
‎Sissy!
‎Unde e berea aia?
‎La naiba! M-ai prins gol-pușcă.
‎Era inevitabil, până la urmă.
‎E în regulă.
‎Faci parte din familie.
‎Nu zăbovi prea mult.
‎- Te-ai culcat cu el? ‎- Încă e soțul meu.
‎- Pe care nu-l mai iubești. ‎- Ai răbdare, să mă gândesc...
‎La ce să te mai gândești?
‎Ești nefericită.
‎- Cine e fericit mereu? ‎- Noi am putea fi!
‎- Am vorbit să fugim. ‎- Draga mea, erau vorbe de a doua zi.
‎Minciuni necesare ca să supraviețuim.
‎Nu ne putem trăi fanteziile.
‎Vanya, poate că atunci când îți vei aminti ‎cum era viața ta adevărată
‎n-o să le mai spui altora cum să trăiască.
‎Nu știi sub ce presiune trăiesc.
‎- Nu prea mai ai timp să fii curajoasă. ‎- Cum adică?
‎Șase zile. Atât mai avem.
‎- Până la ce? ‎- Nu-ți pot explica.
‎Trebuie să plecăm acum, te implor.
‎- Te rog, vino! ‎- Vanya...
‎Nu pot.
‎Vanya.
‎Așteaptă!
‎DIN PARTEA BIROULUI ‎LUI SIR REGINALD HARGREEVES
‎Tati s-a întors acasă.
‎Ray?
‎Stai jos!
‎M-am gândit foarte mult și am hotărât...
‎O să-ți spun tot.
‎Subtitrarea: Șerban Dudău